АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/33/16 Головуючий 1 інст. - Крівцов Д.А.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який подалі неодноразово уточнювала і в остаточному варіанті просила: встановити факт проживання її з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.11.2008 року по 24.12.2011 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 71, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_4 9004,99 грн. у якості компенсації витрат по сплаті нею комунальних платежів та 14700,00 грн. у якості компенсації вартості її особистих речей, які залишилися в квартирі.

В обгрунтування позову зазначала, що вищевказана квартира з 07.07.2003 року належить на праві власності ОСОБА_4, в якій останній був зареєстрований до серпня 2009 року, після чого зареєструвався за місцем проживання в м. Світловодськ Кіровоградської області, але фактично продовжував проживати в належній йому квартирі. З листопада 2008 року вона стала проживати разом з ОСОБА_4 спочатку у належній їй квартирі АДРЕСА_1, а з січня 2009 року - у спірній квартирі без реєстрації шлюбу, оскільки відповідач до жовтня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 вони подали заяву про реєстрацію їх шлюбу, придбали за належні їй кошти обручки, однак шлюб не зареєстрували, хоча продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та жінка до 24.12.2011 року.

Вказувала, що під час сумісного проживання вона та ОСОБА_4 обмінялися довіреностями, вклала належні їй 150 000 грн. ( різницю від обміну належної їй квартири на квартиру меншої площі) в ремонт спірної квартири, який був початий ОСОБА_4 та продовжений нею особисто шляхом придбання будівельних матеріалів, устаткування для ванної, кухні квартири, товарів побутового значення. У зв'язку з чим на ремонт нею були витрачені відповідно до кошторису грошові кошти в сумі 127032 грн. та придбано майно на суму 64165,67 грн. Крім того вона за власні кошти здійснювала оплату комунальних послуг, витративши на це 9004,99 грн.

У зв'язку з зазначеним вважала, що вартість спірної квартири збільшена на 1/2 частину її початкової вартості, тому просила визнати за нею право власноспті на 1/2 частину квартири.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав за безпідставністю доводів, викладених ним в письмовому вигляді. Зазначав, що з квітня 2010 року проживає з іншою жінкою ОСОБА_5, а ремонтні роботи в належній йому квартирі провадилися за його рахунок.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлений факт проживання з 18.03.2010 року до 24.12.2011 року однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з якого стягнуто на користь позивача грошові кошти в сумі 4502,50 грн. та судові витрати в сумі 321,90 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржено тільки позивачем ОСОБА_3 лише в частині відмови у стягненні грошових коштів на її користь.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року в частині розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4, а саме просить стягнути з останнього на її користь як компенсацію за витрачений ремонт та оформлення квартири грошові кошти в розмірі 64165, 67 грн. та грошові кошти в розмірі 14 700 грн. як компенсацію за особисті речі, які залишилися в належній відповідачу квартирі. В іншій частині рішення суду не оскаржується (а.с. 116-117 т.3).

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири № 71, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням доводів позивача про те, що вартість спірної квартири збільшено на 64 165,67 грн. за рахунок вартості меблів, побутової техніки, матеріалів декору та будівельних матеріалів для ремонту квартири, та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 14700 грн. в якості компенсації вартості особистих речей позивача, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги не доведені ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції ні позивач ОСОБА_3, ні її представник ОСОБА_6 не надали відповідно до вимог ст.ст. 10,11, 58-60 ЦПК України достовірних доказів того, що особисті речі ОСОБА_3, зазначені нею у своїх позовній заяві, були в належній ОСОБА_4 квартирі, утримуються ним або реалізовані останнім не в інтересах позивача. ОСОБА_3, посилаючись на те, що з грудня 2011 року не проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю, не заперечувала, що не зверталася до суду з позовом до останнього про витребування належного їй майна, вартість якого також не доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Не надані такі докази й до суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року підлягає зміні зі стягненням на користь ОСОБА_3 64165,67 грн. як компенсації за витрачені нею кошти на ремонт та оформлення квартири, є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки таких вимог ОСОБА_3 до суду першої інстанції не заявляла, оскільки просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 71, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на те, що вартість спірної квартири збільшена на 64 165,67 грн. за рахунок вартості меблів, побутової техніки, матеріалів декору та будівельних матеріалів для ремонту квартири.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_3 не зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 64165,67 грн., витрачених нею на ремонт належної відповідачу квартири, і суд першої інстанції не ухвалював свого рішення щодо вказаних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.ст. 13, 291,292 ЦПК України позбавлений можливості переглядати ці вимоги ОСОБА_3 в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 січня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: