АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2619/16-ц 22-ц/774/2172/К/16
Справа № 210/2619/16-ц Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/2172/К/16 Вікторович Н.Ю.
Категорія № 26 (3) Доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника відповідача ПАТ «Електромашпромсервіс» - Товкун Альони Вікторівни,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» (надалі - ПАТ «Електромашпромсервіс») та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання 145000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 30.03.2016 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15% з датою наступного переогляду 01.03.2017 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідача ПАТ «Електромашпромсервіс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку представника відповідача, судом не враховано, що до працевлаштування позивача на ПАТ «Електромашпромсервіс» 25.12.2010 року, він вже більше 25 років працював у шкідливих умовах праці на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», де концентрація пилу на робочому місці складала значно більше, а рівень шуму знаходився майже на однаковому показнику, що могло вплинути на розвиток професійного захворювання позивача.

Крім того, апелянт посилається на те, що позивач вільно та свідомо обрав працю на ПАТ «Електромашпромсервіс» та розумів всі подальші наслідки у відповідних умовах праці. Крім того, працюючи під впливом шкідливих виробничих факторів, ОСОБА_4 забезпечувався засобами колективного та індивідуального захисту, а також у нього була більш тривала відпустка та інші пільги.

Вважає, що ПАТ «Електромашпромсервіс» не повинно відшкодовувати моральну шкоду позивачу, оскільки не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з втратою працездатності позивача та виникнення у нього моральних страждань.

Також, на думку представника відповідача, сума відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, її визначено без урахування характеру і тривалості фізичних і моральних страждань позивача, які призвели до виникнення професійного захворювання, а також судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди. На думку апелянта, стягнута судом сума є значно завищеною та такою, що не відповідає тим моральним стражданням, які фактично зазнав позивач.

Крім того, апелянт вказує, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами,

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача з 25.12.2010 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування у кар'єрі, а 10.11.2015 року був переведений на іншу роботу, не пов'язану з впливом підвищених параметрів шкідливих факторів (а.с. 8-10).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 1358 від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_4 встановлено професійне захворювання з діагнозами: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Хронічний бронхіт (пиловий). ЛН першого ст. (а.с. 11).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 лютого 2016 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота в тому числі протягом 3 років 10 місяців на підприємстві відповідача в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 13-15).

Висновком МСЕК від 30.03.2016 року у ОСОБА_4 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 15%, з яких: 10% - по хронічному бронхіту, 5% - по туговухості з 14 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року, з черговим переоглядом 01.03.2017 року. Група інвалідності не встановлена (а.с. 16).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язані з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди роботодавцем, з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, однак не погоджується з визначеним розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 153 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.10.2015 року, причиною виникнення професійних захворювань у позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що до працевлаштування позивача на ПАТ «Електромашпромсервіс» 25.12.2010 року, він вже більше 25 років працював у шкідливих умовах праці на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», де концентрація пилу на робочому місці складала значно більше, а рівень шуму знаходився майже на однаковому показнику, що могло вплинути на розвиток професійного захворювання позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.10.2015 року зазначено, що працюючи в ПАТ «Електромашпромсервіс», внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце випадків незастосування засобів індивідуального захисту органів дихання, слуху та важких режимів експлуатації кар'єрних екскаваторів, позивач підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолі переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. Також зазначено, що підставою для встановлення професійного захворювання також послужив профмаршрут 21.12.2984-24.12.2010 - електрослюсар з ремонту гірничого устаткування в кар'єрі ВАТ «ЦГЗК».

Крім того, в п. 19 зазначеного Акту, посадовою особою, яке допустило порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів визначено начальника дільниці з ремонту гірничого обладнання електроремонтного цеху № 3 ПАТ «Електромашпромсервіс».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні та забезпечення його засобами захисту, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем також не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів і доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що підприємство не повинно відшкодовувати моральну шкоду позивачу, оскільки не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з втратою працездатності позивача та виникнення у нього моральних страждань, з тих підстав, що власника або уповноваженого ним органу зобов'язаний створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначенні суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь ОСОБА_4, судом не в повній мірі враховані положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Тому, враховуючи період роботи ОСОБА_4 на підприємстві відповідача, наявність профмаршруту у ВАТ «ЦГЗК», характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь позивача, повинна бути зменшена з 20000 грн. до 10000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Електромашпромсервіс» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - зміні в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Електромашпромсервіс» на користь ОСОБА_4 та зменшенню його розміру з 20000 грн. до 10000 грн.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» на користь ОСОБА_4, зменшивши цей розмір з 20000 грн. до 10000 (десяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

Л.В. Митрофанова