У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Черненко В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 02 квітня 2013 року між ОСОБА_4, який діяв від її імені, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, згідно із яким вона продала належну їй квартиру АДРЕСА_1. Отримавши грошові кошти в сумі 235 881 грн за продану квартиру, ОСОБА_4 зобов'язаний був передати їх їй (позивачці), як продавцю, проте цього не зробив.

Враховуючи викладені обставини ОСОБА_3 просила стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти за продаж квартири у сумі 235 881 грн, 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 11 322 грн 28 коп. та інфляційні витрати в сумі 45 996 грн 79 коп., всього 293 200 грн 07 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову та розподілу судових витрат і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 235 881 грн у рахунок виконання грошового зобов'язання, 11 322 грн 28 коп. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 45 996 грн 79 коп. інфляційної заборгованості, всього 293 200 грн 07 коп. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 398 грн судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4, як представник, не передав позивачці отримані ним грошові кошти за договором купівлі-продажу від 02 квітня 2013 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2012 року ОСОБА_3 видала на ім'я ОСОБА_7 довіреність, якою надала останній право керувати та розпоряджатися усім її майном, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також укладати всі дозволені законом договори із користування та розпорядження майном: купувати, продавати, приймати в дарунок, передавати в оренду, позичати, обмінювати, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно (а. с. 36). Вказана довіреність видана строком на три роки з правом передоручення повноважень у повному або частковому обсязі і дійсна до 08 жовтня 2015 року.

01 лютого 2013 року ОСОБА_7 передоручила своє право бути представником позивачки ОСОБА_4

02 квітня 2013 року між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом на підставі ст. 1212 ЦК України (а. с. 1-3).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, мотивуючи своє рішення тим, що отримані на підставі довіреності грошові кошти не є безпідставно набутим майном.

Апеляційний суд позов задовольнив частково, самостійно при цьому змінивши підстави позову та вказавши, що між сторонами був укладений договір доручення. Суд зазначив, що відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений після виконання доручення зобов'язаний передати довірителеві все одержане.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно із ст. 11 ЦПК України лише особі, яка бере участь у справі, надане право розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Проте апеляційний судна порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, застосував закон, який не поширюється на спірні правовідносини та дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі ст. 1006 ЦК України.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко