Провадження № 2/554/242/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

при секретарі - Бойко А.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представник третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3: третя особа:Виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

03.11.2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3; третя особа: Виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач не цікавиться життям дитини, її здоров'ям, не приймає участі у її вихованні та не надає матеріальної допомоги.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягаючи на його задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач не займалась вихованням доньки, її утриманням та станом здоров'я.

Так, за заявою позивача, представники Полтавської спеціалізованої школи 1-3 ступенів № 5 Полтавської міської ради, де навчається ОСОБА_4 двічі здійснювали виїзд за місцем постійного проживання ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 та склали Акти обстеження побутових умов сім'ї від 05 грудня 2014 року та від 16 вересня 2015 року, в яких констатується, що незважаючи на той факт, що батько в житті та навчанні дитини участі не приймає, дитина забезпечена всім необхідним для нормального фізичного та психічного розвитку, їй створені належні побутові умови, дитина має місце для навчання і відпочинку, шкільні прилади та комп'ютер.

Допитана в судову засіданні свідок ОСОБА_6, класний керівник ОСОБА_4, засвідчила, що за весь час навчання дитини в школі вона жодного разу не бачили її батька ОСОБА_3 Він не відвідував батьківських зборів, не приймав участі у класних заходах, спрямованих на творчий та духовний розвиток підростаючого покоління, не надавав допомоги в роботі по благоустрою класу чи школи, не цікавився навчанням дочки. Всю відповідальність за навчання і розвиток дитини взяла на себе мама ОСОБА_7, постійно приймаю участь у шкільному житті дитини, особисто спілкуюся із вчителями.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради№ 43 від 23.02.2016 року громадянина ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні, матеріальному утриманні дитини, духовному розвитку, не готує ї до самостійного життя.

Статтею 150 СК України встановлений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справа про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

П.16 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідач залишила сина проживати із позивачем з 2009 року, сама переїхала жити до своїх батьків. З 2009 року фактично питанням виховання сина, його матеріальним утриманням вона не займається.

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків піклуватися про фізичний і духовний розвиток сина. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкується з сином, не дбає про його навчання та всебічний розвиток.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання сина.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах

зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. ст. 182, 183 СК України, з урахуванням того, що відповідач не обтяжений аліментними зобов'язаннями, суд визначає аліменти на користь позивача в розмірі 750 грн. щомісячно.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд задовольняє позов повністю.

Питання судового збору суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача на користь позивача 487,20 грн. та 487,20 грн. в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 8, 51, 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 164, 180-184, 191 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципом № 4 Декларації прав дитини дитині, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3: третя особа:Виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.11.2015 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню та може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко