Провадження № 2/641/110/2016 Справа № 641/9200/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова, у складі :

головуючого судді - Мельник І.М.

за участю секретаря Севостянової О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши матеріали справи за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 640000,00 грн., що еквівалентно 80000,00 доларів США за курсом НБУ на момент постановлення рішення, також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою 15 вересня 2011 року був укладений договір позики грошей в сумі 640000,00 гривень, що є еквівалентом 80000,00 доларів США за курсом 08,00 гривень за один долар США на день передання грошей, строком до 15 вересня 2012 року, згідно якого позивач передав гроші в повному розмірі, а відповідач в свою чергу свої зобовязання по поверненню позики не виконав, гроші в зазначений термін не повернув.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, в обґрунтування позиці надала суду оригінал договору позики від 15.09.2011 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в обґрунтування зазначив, що 15.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений дійсно договір позики в сумі 640000,00 гривень, що було еквівалентно 80000,00 доларів США за курсом 08,00 гривень за один долар США на день передання грошей, строком до 15 вересня 2012 року, при цьому сторони договору дійшли згоди, що відсотки за цим договором нараховуватися не будуть. ОСОБА_4 отримала кошти в розмірі 640000,00 гривень від ОСОБА_3, та зобовязалась їх повернути у визначений в договорі строк.

Однак у зазначений договором позики строк ОСОБА_4 сплатити всю суму боргу не змогла, але повернула її частку в розмірі 8000 доларів США, за наполяганням ОСОБА_3 та взаємною згодою сторін 13.03.2014 року відбулася новація договору позики від 15.09.2011 року, а саме боржник ОСОБА_4 на залишок боргу в сумі 72000 доларів США написала 13.03.2014 року письмову розписку, змістом якої визнала цей залишок, як борг.

Представник відповідача вказав, що таким чином договір позики від 15.09.2011 року було добровільно і взаємно припинено його сторонами шляхом новації.

Дані обставин підтвердила відповідач ОСОБА_4, яка свідчила в суді, в судовому засіданні вказала, що дійсно 15 вересня 2011 року вона отримала від позивача гроші в сумі 640000,00 гривень, що було еквівалентно 80000,00 доларів США за курсом 08,00 гривень за один доллар США на день одержання грошей.

Крім того зазначила, що повертала гроші позивачу різними частками, та в різні дні та період, в який саме час не памятає, але в зазначений термін не змогла повернути борг у повному обсязі, тому на залишок боргу 13 березня 2014 року написала ОСОБА_5 письмову розписку змістом якою визначила залишок боргу в 72000 доларів США.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 УЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування., сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно положень ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Серед дозволених для здійснення операцій в іноземній валюті серед іншого є відносини позики. За таких умов і виконання обов'язку повернення позики має здійснюватися в тій валюті, в якій вона була надана.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд заслухавши представників сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошей й сумі 640000,00 гривень, що було еквівалентом 80000 доларів США, за курсом 08,00 гривень за один долар США на день передачі грошей строком до 15 вересня 2012 року.

Відповідно до пункту 1 договору позики зазначено, що позикодавець передав у власність позичальнику належні йому гроші в сумі 640000,00 гривень, що було еквівалентом 80000 доларів США, за курсом 08,00 гривень за один долар США на день передачі грошей.

Відповідно до пункту 2 договору позики позичальник зазначені гроші одержав,ще до підписання договору позики та зобовязався повернути таку ж суму грошей до 15 вересня 2012 року.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд не приймає як доказ свідчення ОСОБА_4 та пояснення її представника в судовому засіданні , щодо повернення нею частини боргу ОСОБА_3М а саме 8000 доларів США, яка підтверджена розпискою, щодо взяття нею в борг у ОСОБА_3 72000 доларів США, так як суду не надано оригінал даного документу, що позбавляє суд визнати даний документ наявним та допустимим доказом і відповідно неможливістю суду дати будь яке судження, щодо даного документу.

Доказів щодо повернення відповідачем ОСОБА_4 суми боргу матеріали справи не містять.

Суд не приймає як доказ твердження представника відповідача та відповідача ОСОБА_4 щодо розірвання договору позики від 15.09.2011 року ,щляхом новації договору , а саме укладання нового договору,наданням ОСОБА_4розписки на суму в 72 000 доларів,з підстав зазначених вище ,стосовно відсутності оригіналу такої розписка , та відсутності інших доказів на підтвердження такого твердження.

Згідно договру від 15.09.2011 року про отримання відповідачем коштів в розмірі 640000,00 гривень, відповідач зобов'язався повернути вказану суму саме в гривні. Оскільки вказаним договором позики, передбачено, що отримані у позику відповідачем кошти повертаються в гривні, стягнення позики в гривнях України за вибірковим курсом ряду комерційних банків, як того вимагав позивач в позові, та на чому наполягала його представник в судовому засіданні, не відповідає ні положенням закону, ні досягнутим сторонами договірним домовленостям, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині фактично переданих ОСОБА_3 ОСОБА_7 згідно договору позики 640000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що за договором позики від 15.09.2011 року одна сторона позикодавець ОСОБА_3 передає у власність другій позичальнику ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 640000,000 грн., визначені родовими ознаками, а позичальник ОСОБА_4 зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) в розмірі 640000,00 грн. у визначений термін , а саме 15.09.2012 року.

Позичальник ОСОБА_4 зобов'язана повернути позикодавцеві ОСОБА_3позику в сумі 640000,00 грн. сумі, що були передані їй позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, а саме 15.09.2012 року.

Відповідач належним чином свої зобовязання не виконала, у визначені договором строки погашення заборгованості за договором позики не здійснла, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість в сумі 640000,00 грн., які підлягають стягненню.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 16, 525, 526, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,60,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 640000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_9