Справа № 274/5595/15-ц Провадження № 2/0274/441/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
25.11.16 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якого є ОСОБА_2,
до1) ОСОБА_3, 2) Осиківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:1) ОСОБА_4, 2) ОСОБА_5, 3) Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області, 4) Бердичівська районна рада Житомирської області, представником якої є ОСОБА_6,
провизнання права власності на квартиру,
У грудні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати за ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (позовні вимоги викладені з урахуванням заяви від 21.10.2016 р., яка була прийнята Судом до розгляду (а. с. 126 127).
ОСОБА_3 позов визнав, про що подав заяву від 25.10.2016 р.
Осиківська сільська рада Бердичівського району Житомирської області проти позову не заперечила, про що подала заяву від 24.10.2016 р.
ОСОБА_4 проти позову не заперечила, про що подала заяву від 24.10.2016 р.
ОСОБА_5 проти позову не заперечила, про що подала заяву від 25.10.2016 р.
Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області заперечила проти позову, посилаючись на те, що вона не є суб'єктом спірних правовідносин та належною стороною спору (а. с. 136).
Бердичівська районна рада Житомирської області у вирішення спору поклалась на розсуд Суду, про що її представником подано заяву від 25.11.2016 р.
Судом з'ясовано, що відповідно до свідоцтва від 24.12.1994 р. про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області (згідно печатки Відділом приватизації майна комунальної власності Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області) на підставі розпорядження від 23.12.1994 р. № 356 (далі Свідоцтво), квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі Квартира), належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а. с. 15, 72).
Разом з тим як випливає зі змісту позовної заяви, пояснень ОСОБА_1 та його представника, ОСОБА_3 не мав права приймати участь у приватизації Квартири, оскільки не мешкав у ній на момент приватизації.
ОСОБА_3 проти цього не заперечив, та, як зазначено вище, позов визнав.
Осиківська сільська рада Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проти цього також не заперечили, та, як зазначено вище, не заперечили і проти позову.
Те, що ОСОБА_3 у 1991 1995 рр. не був зареєстрований (прописаний) за адресою Квартири підтверджується довідкою від 30.10.2015 р. № 786 Виконавчого комітету Осиківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а. с. 16).
Частиною першою статті 5, частиною другою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (у редакції, чинній на момент приватизації Квартири) передбачалось, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Таким чином право на приватизацію квартири мали лише громадяни, які постійно проживали в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Як встановлено вище, ОСОБА_3 у Квартирі на момент її приватизації не проживав.
Докази ж того, що за ОСОБА_3 на момент приватизації Квартири збереглось право на неї матеріали справи не містять.
За таких обставин Суд вважає, що ОСОБА_3 не мав права брати участь у приватизації Квартири, а відтак рішення (розпорядження від 23.12.1994 р. № 356) про приватизацію Квартири та подальша видача Свідоцтва частково порушили право ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на приватизацію Квартири.
Разом з тим, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позбавлені можливості захистити своє право шляхом визнання незаконним та скасування частини розпорядження від 23.12.1994 р. № 356, оскільки неможливо з'ясувати, яким органом воно було прийнято.
Так, відповідно до печатки, яка міститься на Свідоцтві, останнє видано Відділом приватизації майна комунальної власності Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області.
Однак, згідно архівної довідки від 08.02.2016 р. № 39 Архівного сектору Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області у 1993 1994 рр. Відділ приватизації (майна комунальної власності) у структурі Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області не значиться, рішенням від 18.02.1993 р. Бердичівської районної ради Житомирської області (а. с. 39) було утворено Відділ приватизації майна комунальної власності (Бердичівської районної ради Житомирської області), який рішенням від 18.07.1994 р. Бердичівської районної ради Житомирської області ліквідовано з 20.07.1994 р. (а. с. 38) (а. с. 37).
В свою чергу, відповідно до листа від 11.06.2016 р. № 03-11/337 Бердичівської районної ради Житомирської області в структурі цієї ради у тому числі у 1994 р., Відділу приватизації не існувало (а. с. 96).
Отримати копію розпорядження від 23.12.1994 р. № 356 також не вдалось (а. с. 89, 91, 95, 96, 124, 125).
Зазначені обставини, крім того, взагалі ставлять під сумнів право спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на Квартиру, набуте під час приватизації останньої.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що ефективним способом захисту права спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на Квартиру є визнання за ними цього права.
Частиною четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,
ОСОБА_7 Порфирійовича задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;
у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Корбут