Справа № 713/4330/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника відповідачів адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Хустської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про знесення самочинно побудованого гаража та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Хустської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю, за апеляційною скаргою Хустської міської ради на рішення Хустського районного суду від 5 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

14.09.2012 Хустська міська рада Закарпатської області звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про знесення самочинно побудованого гаража мотивуючи наступним. 23.09.2010 внаслідок звернення мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 комісія виконкому Хустської міськради здійснила перевірку будівництва, що провадилося біля будинку заявника. Було встановлено, що мешканець будинку № 62 по вул. Чижмаря в м. Хусті гр-н ОСОБА_7 здійснює самовільне будівництво гаража з організацією підїзду до нього з вул. ОСОБА_8, при цьому, гараж розташовано близько 50-60 см від будинку, де мешкає гр-н ОСОБА_5 У забудовника відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, де ведеться будівництво, а також дозвіл на проведення будівельних робіт і проектна документація. Актом від 23.09.2010, складеним за результатами перевірки, ОСОБА_7 було рекомендовано припинити будівельні роботи, було також повідомлено прокуратуру та Інспекцію ДАБК у Закарпатській області.

22.09.2011 Інспекцією ДАБК у Закарпатській області було перевірено указане будівництво та було встановлено, що таке проведене без дозвільних документів, проекту, що є порушенням вимог ст.ст. 26, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». За результатами перевірки щодо гр-ки ОСОБА_6 складено протокол про адмінправопорушення, передбачене ст. 96 ч. 3 КУпАП, і видано припис № 1356, яким запропоновано не проводити самовільні роботи та у місячний строк звернутися до міської ради для розгляду питання розміщення гаража на земельній ділянці і для подальшого одержання відповідних дозволів. ОСОБА_6 26.09.2011 притягнуто до адмінвідповідальності за виявлене правопорушення.

20.01.2012 до Хустської міськради надійшло колективне звернення мешканців вул. І. Панькевича м. Хуста ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яким повідомлялося про подальше самовільне будівництво гаража, що ним порушуються їхні права та інтереси. Вимоги про припинення самочинного будівництва не були виконані.

Попри положення ст. 38 названого Закону щодо обовязку Інспекції ДАБК подати позов про знесення самочинно збудованого обєкта у разі невиконання вимог відповідного припису та незважаючи на звернення Хустської міськради щодо необхідності подачі такого позову, інспекція позов не подала. Відтак, виходячи з повноважень органів місцевого самоврядування у сфері планування та забудови територій, передбачених ст.ст. 8, 26 та іншими нормами указаного вище Закону, керуючись правилами щодо кваліфікації самочинного будівництва і наслідків такого, передбаченими ст. 376 ЦК України, вказуючи на здійснення відповідачами будівництва на земельній ділянці, що не відводилася для цієї мети, без належного дозволу, проекту та з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, позивач просив зобовязати відповідачів знести самочинно побудований по вул. Чижмаря, 62 у м. Хусті гараж з організацією виїзду-заїзду з вул. ОСОБА_8 і покласти на них судові витрати.

ОСОБА_6 20.03.2013 подала зустрічний позов до Хустської міськради про визнання за нею права власності на самовільно збудоване приміщення. Зазначала, що 13.07.2009 придбала указаний вище будинок, на час його придбання земельна ділянка попереднім власником не була приватизована, але її площа становила 0,530 га, тобто, площа і межі ділянки були чітко визначені. На час придбання будинку на ділянці була розташована огорожа та фундамент, який не значився в будівельному паспорті. Коли постало питання про заміну огорожі на капітальну, позивач вирішив на вже наявному фундаменті побудувати гараж, який мав слугувати одночасно огорожею та воротами для вїзду на ділянку. Гараж побудовано без відповідного дозволу та документації, проте, він знаходиться в межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник будинку і якою користується позивач, гараж не створює нікому жодних перешкод чи незручностей. Крім того, влаштований до гаража підїзд необхідний для доступу до каналізаційної ями, що розташована на городі, до якого іншого підїзду немає.

За порушення будівельного законодавства позивача притягнуто до адмінвідповідальності, а на виконання припису, про який ішлося, позивач звернувся до Хустської міськради для вирішення питання щодо розміщення гаража, але у виготовленні проектної документації позивачу було відмовлено у звязку з тим, що земельна ділянка біля будинку не приватизована. Позивач замовив виготовлення землевпорядної документації з метою приватизації земельної ділянки, у вересні 2011 р. проект був поданий до Хустської міськради і відтоді питання не розглянуте. Причини такої затримки пояснюють лише усно і фактичну відмову в дозволі на виготовлення проекту землеустрою обґрунтовують наявністю на ділянці самочинно збудованого гаража. За таких обставин, позивач по суті не може отримати правовстановлюючі документи ані на гараж, ані на земельну ділянку.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи на невиконання припису Інспекції ДАБК і на неможливість оформити документи не зі своєї вини, на підставі ст. 376 ЦК України позивач за зустрічним позовом просив визнати за ним право власності на самовільно збудоване у дворі належного йому будинку по вул. Чижмаря, 62 в м. Хусті приміщення гаража.

Рішенням Хустського районного суду від 05.05.2014 у первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено: визнано за ОСОБА_6 право власності на самовільно збудоване у дворі належного їй будинку по вул. Чижмаря, 62 в м. Хусті приміщення гаража.

Додатковим рішенням цього ж суду від 28.10.2014 стягнуто з Хустської міськради на користь ОСОБА_6 230,00 грн у відшкодування судових витрат.

Хустська міськрада рішення суду від 05.05.2014 оскаржила, вважає його незаконним та необґрунтованим. У частині вирішення первісного позову апелянт посилається загалом на ті ж обставини, яким він мотивувався. Крім того, вказує на порушення відповідачами вимог ДБН щодо відстані від гаража до межі сусідньої ділянки. Стосовно зустрічного позову апелянт зазначає про презумпцію неможливості виникнення права власності на самочинно збудований обєкт, вказує на фактичне перебирання судом на себе повноважень, які йому не належать, на задоволення вимоги про визнання права власності на самочинно збудований обєкт фактично за відсутності обґрунтування та доказів щодо його параметрів, без урахування необхідності здачі обєкта в експлуатацію, встановлення його відповідності будівельним та іншим нормам тощо. Хустська міськрада просить рішення суду першої інстанції скасувати, первісний позов задовольнити, у зустрічному позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_1, яка апеляцію не визнала, відхиливши повторне клопотання позивача за первісним позовом про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), особа зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 13.07.2009 і посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1505, ОСОБА_6 купила у ОСОБА_10 житловий будинок № 62 по вул. Чижмаря в м. Хусті загальною площею 37,2 кв. м, розташований на земельній ділянці, площа якої не встановлена, до будинку належать надвірні споруди та будівлі: Б сарай, В вбиральня, 1-2 огорожа і 3 колодязь (п.п. 1, 2 договору) (а.с. 50). Таким чином, земельна ділянка, на якій розташований будинок, не була предметом договору купівлі-продажу, питання щодо землі цим договором не врегульовувалося, жодні лінійні параметри земельної ділянки у ньому не зазначалися. У справі немає рішення про надання та відведення земельної ділянки по вул. Чижмаря, 62 в м. Хусті ані попередньому власнику будинку, ані його новому власнику, немає й жодних інших правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки.

За таких умов, посилання ОСОБА_6 у зустрічній позовній заяві як на одну з підстав для предявлення цього позову на факт надання попередньому власнику будинку земельної ділянки площею 0,530 га для обслуговування будинку та на чітке визначення площі і меж земельної ділянки не ґрунтується на доказах та суперечить дійсним обставинам справи. З матеріалів геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної на замовлення ОСОБА_6 ТОВ «Моя земля» у 2011 році, випливає, що площа земельної ділянки за вищевказаною адресою визначається у 0,0530 га (а.с. 53, 54). Наведені вище факти і обставини визнані в апеляційному суді представником відповідачів (ст. 61 ч. 1 ЦПК України).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб органи місцевого самоврядування можуть звертатися до суду у випадках, встановлених законом, подавши, при цьому, документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів (ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст. 45 ч. 1 ЦПК України (у редакції на час подачі первісного позову і на день вирішення справи судом першої інстанції)). У порядку позовного провадження (Розділ ІІІ ЦПК України) розглядаються справи (спори) про право цивільне. Сторонами у такому цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

23.09.2010 в.о. Хустського міського голови ОСОБА_11 затвердив складений цього дня «Акт щодо перевірки самовільного будівництва по вул. І. Панькевича, біля житлового будинку № 34 у м. Хуст» (а.с. 7), з якого випливає, що перевірку було проведено комісією міськвиконкому внаслідок звернення мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до Закарпатської облдержадміністрації. Актом зафіксовано, що мешканець будинку № 62 по вул. Чижмаря в м. Хусті гр-н ОСОБА_7 здійснює самовільне будівництво гаража з організацією підїзду до нього з вул. ОСОБА_8, при цьому, гараж розташовано близько 50-60 см від будинку, де мешкає гр-н ОСОБА_5, у забудовника відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, де ведеться будівництво, а також дозвіл на проведення будівельних робіт і проектна документація, ОСОБА_7 було рекомендовано припинити будівельні роботи, було також повідомлено прокуратуру та Інспекцію ДАБК у Закарпатській області.

22.09.2011 гол. держінспектор Інспекції ДАБК у Закарпатській області ОСОБА_12 склав щодо ОСОБА_6 протокол № 1356 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 96 ч. 3 КУпАП, яке полягало в тому, що ОСОБА_6 у 2010 році розпочато будівництво гаража в м. Хусті по вул. Чижмаря, 62 з організацією заїзду-виїзду на вул. ОСОБА_8 без відповідних дозвільних документів та без затвердженого і погодженого в установленому порядку проекту, що є порушенням п. 5 ст. 26, ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 11). Цього ж дня ОСОБА_6 було видано припис, яким пропонувалося не проводити будівельні роботи, у місячний термін звернутися до Хустської міськради щодо розгляду питання про можливість розміщення гаража на земельній ділянці, а після отримання дозволу на це звернутися до Інспекції ДАБК у Закарпатській області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт (а.с. 12). Постановою від 26.09.2011 начальника Інспекції ДАБК у Закарпатській області ОСОБА_13 у зазначеній справі про адмінправопорушення ОСОБА_6 притягнуто до адмінвідповідальності за порушення, передбачене ст. 96 ч. 3 КУпАП, у вигляді штрафу розміром 510,00 грн (а.с. 13-14).

20.01.2012 мешканці вул. І. Панькевича в м. Хусті ОСОБА_2 (буд. № 37), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (буд. № 35) і ОСОБА_5 (буд. № 34) звернулися до Хустської міськради з проханням подати позов до суду з звязку із самовільним будівництвом, що його здійснює ОСОБА_7, який не будучи власником земельної ділянки, без дозволу, з порушенням вимог законодавства побудував більш ніж на половину готовності гараж в кінці свого городу біля будинку № 34 по вул. І. Панькевича і на рекомендації комісії від 23.09.2010 не реагує (а.с. 9).

У справі містяться також звернення виконкому Хустської міськради від 08.02.2012 № 271/02-17 і від 16.03.2012 № 509/02-3 до Інспекції ДАБК у Закарпатській області з проханням про подачу позову до суду про знесення самовільного будівництва у випадку, якщо ОСОБА_6 не виконала вимог припису від 22.09.2011 № 1356 (а.с. 15, 16).

Цими документами обґрунтовувався первісний позов, на них позивач посилався як на докази й інших доказів на підтвердження своїх вимог не подавав. Громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до суду із позовом (позовами) про знесення самочинно збудованого по вул. Чижмаря, 62 в м. Хусті гаража як такого, що порушує їхні законні права та інтереси, не зверталися.

За приписами ст. 376 ЦК України:

житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу (відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи) чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1);

особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2);

право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3);

якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4);

на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5);

у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво (ч. 7).

У разі виявлення факту самочинного будівництва обєкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції (органу) державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису; у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція (орган) державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого обєкта та компенсацію витрат, повязаних з таким знесенням (ст. 38 ч. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Виходячи з підстав і предмету первісного позову, наявності кількох відповідачів, предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є факти, які повинні підтверджувати право позивача на відповідний позов, його доводи про те, що конкретні винні дії, вчинені кожним з відповідачів у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення законних прав та інтересів позивача та/або інших осіб. При цьому, позивачу слід визначитись із тим, про що саме йдеться: про взаємоповязані спільні дії відповідачів (сукупність повязаних дій), виникнення у них солідарної відповідальності за порушення конкретних прав позивача та/або інших осіб, чи про індивідуальні дії кожного з відповідачів та індивідуальну відповідальність кожного з них за власні дії, що передбачає відповідну мотивацію позову та особливості доказування вимог. В будь-якому разі, позивачем мають бути зазначені конкретні дії відповідачів, має бути вмотивовано, чи порушують такі конкретні дії права позивача та/або інших осіб, враховуючи індивідуальність вини особи, яка порушила право, має бути вмотивовано, чи є дії кожного з відповідачів винними, а питання про їх відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого. Позивач повинен належно обґрунтувати підстави обраного ним способу звернення до суду: це звернення є на захист своїх законних прав та інтересів, на виконання власних повноважень, або позивач звернувся до суду на захист законних прав та інтересів інших осіб і якщо так, то яких саме і якими законним підставами обґрунтовуються дії в інтересах інших осіб.

Не заперечуючи право органу місцевого самоврядування на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва за відповідних підстав як таке, колегія суддів констатує, що правова позиція позивача за первісним позовом є суперечливою та необґрунтованою. Так, обґрунтування позову і докази, якими оперує позивач, не дають можливості зробити однозначний висновок про те, поданий позов Хустською міськрадою власне на виконання своїх повноважень чи його по суті предявлено на захист законних прав та інтересів гр-н ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 У справі є певне обґрунтування щодо порушення будівництвом спірного гаража законних прав та інтересів гр-на ОСОБА_5, водночас немає доказів і будь-якого обґрунтування щодо конкретного порушення цим будівництвом законних прав та інтересів гр-н ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, не йдеться про такі конкретні порушення і в їхньому зверненні до міськради. Указані вище особи до суду самостійно не зверталися, на свою неспроможність це зробити не вказували, доказів уповноваження встановленим порядком Хустської міськради діяти в їх інтересах у справі немає.

Як випливає з матеріалів справи, позивач за первісним позовом не визначився з тим, хто саме та з яких правових підстав повинен за ним відповідати. На підтвердження своїх вимог позивач подав документи, вчинення одних й тих самих дій в одних із яких ставиться у вину ОСОБА_7, а в інших ОСОБА_6, при цьому, останню притягнуто за такі дії до адмінвідповідальності, вона є власником будинку, а обоє відповідачів не є власниками земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво гаража. Позивач не навів фактичного і правового обґрунтування ані в контексті індивідуальної вини та відповідальності кожного з відповідачів, ані в контексті їх солідарної відповідальності, якщо таку, з огляду на зміст заяви, позивач мав на увазі.

Беручи до уваги мотивацію первісного позову та апеляції щодо порушення розміщенням самочинної будівлі прав гр-на ОСОБА_5, порушення Державних будівельних норм і правил, підлягають перевірці доводи та встановленню факти щодо, зокрема, того, як стосовно меж земельних ділянок, будинку ОСОБА_5 розташована будівля, що самовільно зводиться; чи відповідає розташування будівлі вимогам ДБН, а якщо ні, то чи є відповідні порушення істотними; чи існують перешкоди у користуванні земельною ділянкою, будинком ОСОБА_5 і якщо так, то якими є технічні параметри перешкод, в чому конкретно перешкоди полягають; у який спосіб технічно можливо усунути наявні перешкоди, порушення вимог ДБН, чи є необхідним з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил повне знесення, демонтаж будівлі, її частини або можливі інші способи усунення перешкод (перебудова і т.ін.), якщо можливі, то які саме.

Згадані вище матеріали, на які посилався позивач за первісним позовом, певним чином ілюструють його доводи, проте, зясування обставин, що мають значення для справи, потребує спеціальних знань у галузі науки, техніки, будівництва, у звязку з чим належним і допустимим доказом щодо цих обставин є висновок експерта (ст. 66, ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-6, ст. 179 ч. 2, ст. 189 ЦПК України). Документи і матеріали, на які посилається позивач, не є достатніми і належними доказами та можуть враховуватися у сукупності з іншими доказами, що підлягають оцінці судом. Питання про призначення відповідної судової інженерно-технічної експертизи позивач за первісним позовом у суді першої інстанції не ставив, як не ставив його і в апеляційному суді, де для проведення такої не було й процесуальних підстав (ст. 303 ч. 2 ЦПК України), його представник у судове засідання до апеляційного суду під час розгляду по суті справи за апеляцією не зявився.

Отже, розпорядившись належними їй правами на власний розсуд, Хустська міськрада не довела належними і допустимими доказами обставин, що підлягають доказуванню, доводи первісного позову щодо порушення прав інших осіб, щодо необхідності саме знесення самовільно зведеної будівлі, що є крайнім заходом за відсутності, зокрема, можливості перебудови, питання про яку позивач не ставив і не зясовував, а також про вину обох відповідачів ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Оскільки позов не був обґрунтований і доведений у передбачений цивільним процесуальним законом спосіб, суд першої інстанції не мав підстав для його задоволення із застосуванням вищевказаних норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, відмова в позові є правильною по суті, тому на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію, доводи якої законності рішення суду в цій частині не спростовують, слід відхилити, рішення про відмову в первісному позові залишити без змін.

Вирішуючи справу за апеляцією в частині розвязання зустрічного позову апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 182, 316, 317, 319, 328 ЦК України, право приватної власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом наведених норм закону, ст.ст. 181, 182, 186, ст. 331 ч. 2, ст. 376 ч. 7, ст. 381 ЦК України, інших норм законодавства, що регулюють виникнення права власності на нерухомість, гараж, про який ідеться в справі, що розташовується у межах садиби, є нерухомим майном, приналежністю головної речі (будинку), підлягає уведенню в експлуатацію, можливість державної реєстрації у складі належного до садиби майна та виникнення права власності на нерухоме майно повязується, зокрема, з дотриманням будівельних норм і правил і, відповідно, з прийняттям нерухомого майна до експлуатації.

У контексті предявленої вимоги у справі немає належних і допустимих доказів щодо предмету доказування, зокрема: щодо відповідності гаража поняттю конкретного нерухомого майна, про визнання права власності на яке ставиться питання, із певними технічними параметрами, вартістю; щодо розташування гаража на земельній ділянці та стосовно суміжних земельних ділянок, будівель; щодо відповідності нерухомого майна державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам і правилам, щодо можливості використання майна саме як гаража та можливості прийняття його до експлуатації в такій якості. З огляду на встановлене в справі, твердження позивача за зустрічним позовом щодо обставин розташування гаража, щодо необхідності такого розташування зважаючи на господарські потреби, щодо відсутності внаслідок розміщення гаража перешкод для інших осіб і т.ін. теж ґрунтуються на припущеннях.

ОСОБА_6 не подавала суду першої інстанції доказів звернення до Хустської міськради для вирішення питання щодо розміщення гаража, хоча перешкод для цього не мала. Понад те, і за наявності звернення, на факт подачі якого представник ОСОБА_1 посилалася в апеляційному суді, за наявності технічної документації, яку з метою приватизації земельної ділянки замовила у 2011 р. ОСОБА_6 і окремі документи з якої є в справі (а.с. 51-54), є встановленим та визнано представником сторони в апеляційному суді, що питання про приватизацію земельної ділянки по вул. Чижмаря, 62 в м. Хусті по суті Хустською міськрадою не вирішувалося і доказів такого в справі немає, а бездіяльність органу місцевого самоврядування з відповідного приводу ОСОБА_6 не оскаржувалася. Посилання на усну відмову у вирішенні цього питання до уваги не береться, оскільки не є належним і допустимим доказом щодо відповідного факту, таким слугує лише письмовий доказ (ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України).

До участі в справі про визнання права власності на самочинно зведене нерухоме майно залучаються також відповідні органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, до компетенції яких входить вирішення питань щодо прийняття нерухомого майна в експлуатацію, здійснення архітектурно-будівельного контролю.

Вищенаведені обставини належало враховувати та доводити саме позивачу за зустрічним позовом, на якому лежить обовязок доказування свого позову. Позивачем за зустрічним позовом так само, як і позивачем за первісним позовом, відповідні обставини не були доведені у передбачений законом процесуальний спосіб, тож у суду першої інстанції не було ані фактичних, ані правових підстав для висновку про дотримання передбачених ст.ст. 375, 376 ЦК України вимог, зокрема, про додержання ОСОБА_6 при будівництві архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, необхідних для задоволення зустрічного позову про визнання права власності на самочинно зведену нерухомість. Суд не мав підстав для висновків про наявність відповідного нерухомого майна, його дійсне розташування, характеристики, про дотримання щодо майна відповідних норм і правил, зрештою, про зведення споруди позивачем, а відтак для висновку, що визнанням права власності не порушуватимуться права інших осіб. Відповідач обґрунтовано заперечував проти задоволення зустрічного позову і ці заперечення не були спростовані.

За приписами ст. 26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Звернення до суду на захист порушеного (невизнаного, оспореного) права (ст. 15 ч. 1, ст. 16 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 п. 1 ЦПК України) з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Між тим, у справі немає доказів звернення позивача до компетентного органу по прийняття обєкта до експлуатації. Враховуючи правовий статус гаража як приналежності головної речі, положення ч. 5 ст. 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудований гараж, що був зведений після набуття особою права власності на будинок. Водночас це не позбавляє позивача права поставити перед відповідними органами питання про прийняття обєкта (обєктів) у експлуатацію, а у разі відмови звернутись з відповідним позовом до суду.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України у частині вирішення зустрічного позову апеляцію слід задовольнити, рішення суду про задоволення зустрічного позову скасувати і в цьому позові відмовити. Зі скасуванням рішення суду про задоволення зустрічного позову не може залишатися чинним та підлягає скасуванню і похідне додаткове рішення суду від 28.10.2014 про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Хустської міської ради Закарпатської області задовольнити частково, рішення Хустського районного суду від 5 травня 2014 року у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до Хустської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю та додаткове рішення Хустського районного суду від 28 жовтня 2014 року про стягнення з Хустської міської ради на користь ОСОБА_6 230,00 грн у відшкодування сплачених судових витрат скасувати, у задоволенні зустрічного позову відмовити, у решті рішення Хустського районного суду від 05.05.2014 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді