Справа № 308/6298/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на повторне заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

2 червня 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 9 лютого 2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/4041/82/31497, згідно якого позичальнику було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000 доларів США зі сплатою 14, 00% річних за користування кредитом на строк по 8 лютого 2017 року.

У відповідності до п.5.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу Кредитора:

- щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком (п.1.3) та остаточне погашення кредиту до 8 лютого 2017 року на рахунок, зазначений у п 4.1 цього договору;

- щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № 119406, в Закарпатська ОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 312345.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці в Україні між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3, 25 лютого 2011 року була укладена Додаткова угода №014/4041/82/31497/1 до вказаного кредитного договору, відповідно до п. 1 якої знижено відсоткову ставку на 1% з 25 лютого 2015 року до кінця терміну дії кредитного договору з можливістю щорічного перегляду, передбаченим п. 6.2 цього договору; позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно Графіку погашення кредиту згідно нової редакції в Додатках № 1 і 2 до цієї Додаткової угоди, які є невід'ємною частиною Додаткової угоди.

Однак, взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не виконував і станом на 25 травня 2015 року його заборгованість перед позивачем становить 26264, 93 дол. США (547 278 грн. 49 коп.), з яких:

- заборгованість по кредиту 16 271, 99 доларів США (що еквівалентно 339 057, 06 грн.), в тому числі прострочена сума боргу - 5491,94 дол. США;

- заборгованість за відсотками - 2 528,17 дол. США (що еквівалентно 52 679, 11 грн.);

- нараховані відсотки за користування кредитними коштами за період з 15.05.2015 року по 25.05.2015 р. - 62,41 дол. США;

- пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 7 464, 77 дол. США (155 542,32 грн.),

яку позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Банку та понесені ним судові витрати по оплаті судового збору.

Повторним заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/4041/82/31497 від 9 лютого 2007 року у розмірі 547 278,49 грн. (п'ятсот сорок сім тисяч двісті сімдесят вісім гривень 49 коп.), з яких:

- заборгованість по кредиту - 339 057,06 грн.;

- заборгованість за відсотками - 52 679,11 грн.;

- пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 155 542,32 грн., а також судовий збір у розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні ).

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, ОСОБА_4 в інтересах відповідача ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд не з'ясував чи є відповідач-позичальник особою, відмінною від особи-іпотекодавця за відповідним іпотечним договором, за яким рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 березня 2015 року вже звернуто стягнення на майно та не враховано судом положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої за рішенням суду може бути зменшений розмір неустойки, який в даному випадку перевищує розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту.

В запереченні представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Бойко О.М. просить відхилити апеляційну скаргу представника відповідача як безпідставну і залишити без змін ухвалене з дотримання норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_4, представник відповідача, підтримав апеляційну скаргу.

Представник Банку Бойко О.М. просила відхилити апеляційну скаргу з підстав зазначених в запереченні.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/4041/82/3149,7 згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 40000,00 доларів США на строк до 8 лютого 2017 року, зі сплатою 14,0% річних за користування кредитом.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі 40 000 дол. США., про що свідчить меморіальний валютний ордер № 1/82/31497 від 12 лютого 2007 року.

Пунктом 5.1 Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу Кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком (п.1.3) та остаточне погашення кредиту до 8 лютого 2017 року на рахунок; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № 119406, в Закарпатська ОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 312345.

Встановлено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. (п. 9.1).

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці в Україні між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 25 лютого 2011 року була укладена Додаткова угода №014/4041/82/31497/1 до вказаного кредитного договору, відповідно до п. 1 якої знижено відсоткову ставку на 1% з 25 лютого 2015 року до кінця терміну дії кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно Графіку погашення кредиту згідно Додатків № 1 і № 2 до цієї Додаткової угоди, які є невід'ємною частиною Додаткової угоди.

Встановлено, що взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не виконував і станом на 25 травня 2015 рік його заборгованість перед позивачем становить 26 264, 93 дол. США (547 278 гривень 49 коп.), з яких:

- заборгованість по кредиту 16 271,99 доларів США (що еквівалентно 339 057, 06 грн.) в тому числі прострочена сума боргу - 5491, 94 дол. США;

- заборгованість за відсотками - 2 528,17 дол. США (що еквівалентно 52 679, 11 грн.); нараховані відсокти за користування кредитними коштами за період з 15.05.2015 року по 25.05.2015 р. - 62,41 дол. США;

- пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 77 464, 77 дол. США (155 542, 32 грн.)

Враховуючи викладене є обгрунтованим висновок суду, що заявлений позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення нарахованої пені за кредитним договором, оскільки розмір заборгованості становить 26 264,93 дол. США (еквівалент 547 278 грн. 49 коп.), а розмір пені, розрахунок якої проведено з 15.062014р. по 25.052015р. за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків становить 7 464,77 дол. США (еквівалент 155 542, 32 грн.), тобто є значно меншим за розмір збитків.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо можливої подвійної відповідальності відповідача з посиланням на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 березня 2015 року, ухваленим по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 9 лютого 2007 року та Додаткової угоди від 25 лютого 2011 року в розмірі 22695,56 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві спільної сумісної власності відповідачам, передану іпотекодавцями в іпотеку Банку згідно договору іпотеки від 12 лютого 2007 року на виконання зобов'язань відповідача за вказаним вище кредитним договором, оскільки виконання рішення суду в частині звернення стягнення на зазначену квартиру відстрочено до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виконання зобов'язань за кредитним договором від 9 лютого 2007 року №014/4041/82/31497 відповідач не надав.

Таким чином, за відсутності доказів про виконання боржниками вказаного вище рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом до позичальника про стягнення на користь кредитора заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 308 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах відповідача ОСОБА_3 відхилити як безпідставну, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Повторне заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: