Справа № 447/3472/14 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/63/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Богонюка М.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

оскарженим рішенням задоволено позов КС «Надія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КС «Надія» 5420,03 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду і закрити провадження у справі.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно зясованих обставинах справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що нею було сплачено всі платежі за договором позики, а відтак в неї відсутня заборгованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно норм, закріплених у ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи апелянт ОСОБА_3 померла 31.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ №390848 від 02.06.2015 року (а.с.59).

Згідно відповіді Миколаївської державної нотаріальної контори №48/01-16 від 02.02.2016 року станом на 02.02.2016 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3, яка померла 31.05.2015 року не заводилася (а.с.80).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вставлено, що 18.05.2004 року між КС «Надія» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №229/1 на суму 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 54% річних з кінцевим терміном погашення 18.03.2005 року (а.с.2-3).

Вказаний факт відповідачем, як вбачається із матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, визнавався, а відтак, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребує додаткового доказування.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно розрахунку заборгованості загальна сума боргу становить 5649,63 грн. (а.с.6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином, а так як відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання повернути борг в термін визначений договором позики, то підставною є вимога про стягнення із ОСОБА_3 суми боргу. На думку колегії суддів, обґрунтованим є і висновок суду щодо відмови у застосуванні строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки відповідачем здійснювалася оплата заборгованості у 2013 році (а.с.5).

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Посилання ж апелянта на те, що суд безпідставно стягнув суму боргу без врахування здійснених нею платежів, а також те, що нею повністю погашено позику, колегією суддів відхиляється, у звязку із необґрунтованістю таких тверджень, відсутністю будь-яких доказів на їх підтвердження того, що така оплата нею здійснювалася, а позика повернена та неподання, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, таких доказів відповідачем чи її представником.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються жодними доказами та суперечать і спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими доказами.

Крім того, ч.2 ст.310 ЦПК України встановлено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті, згідно якої рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України).

У звязку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що суд, дослідивши докази та давши їм належну оцінку, ухвалив рішення про задоволення позову, що відповідає вимогам закону, а тому нема підстав для його скасування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: М.Я.Богонюк

Судді: О.М.Ванівський

ОСОБА_4