Справа № 372/1593/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Зінченка О. М. ,

при секретарях судового засідання: Денисенко Ю.С. , Абашідзе Т.П.,

за участю прокурорів: Козленко А.С., Батюк І.В.,Івашин О.Є.,

представників: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними рішень селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок,

в с т а н о в и в :

В липні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся з позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №5/11 та 5/12 від 30.10.2010р., №11/1 та 11/2 від 17.02.2012р. про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян (відповідачів) для ведення особистого селянського господарства в смт.Козин Обухівського району Київської області та зміну цільового призначення земельних ділянок, визнати недійсними державні акти на право власності на землю, витребувати земельні ділянки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, обґрунтовуючи який вказав, що землі, передані Козинською селищною радою у приватну власність громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були розташовані на землях лісового та водного фонду, право розпоряджатись яким належало до компетенції Кабінету Міністрів України, земельні ділянки відносились до земель водного фонду та не могли передаватись у приватну власність, а також тим, що Козинська селищна рада розпорядилась землями в межах населеного пункту смт.Козин незаконно та з порушеннями вимог чинного законодавства України, а, отже вийшла за межі своїх повноважень.

У судовому засіданні прокурор уточнив позовні вимоги та з урахуванням уточнень підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на те, що дані земельні ділянки є землями лісового та водного фонду. Таким чином, було порушено інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України в частині дотримання законності в сфері земельних відносин, про порушення інтересів держави прокурору стало відомо в 2015 році з інформації, яка надійшла з Управління Держземагентства в Обухівському районі, ДП «Київське лісове господарство», Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ» та Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «КИЇВГЕОІНФОРМАТИКА».

Представник позивача Кабінету Міністрів України в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник Козинської селищної ради проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, подав заперечення на позов з додатками, пояснив, що Козинською селищною радою було передано у приватну власність відповідачам земельні ділянки у встановленому законом порядку на підставі відповідних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Проекти землеустрою щодо відведення громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельних ділянок, так само як і проекти землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок були розроблені та погоджені в установленому законом порядку, спірні земельні ділянки не відносяться до земель лісового та водного фонду, в зв'язку з чим Козинською селищною радою не було допущено порушення норм чинного на момент ухвалення спірних рішень законодавства України. Також надав копії висновків та перевірок органами прокуратури та державної інспекції сільського господарства в Київській області законності відведення земельних ділянок у власність спірних земельних ділянок, рішень судів, які, на думку відповідача, стосувались спірних рішень та земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі подавши до суду свої письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні пояснив, що отримані його довірителем у приватну власність земельні ділянки не відносились і не відносяться до земель лісового або водного фонду України, згідно відповідного дозволу Козинської селищної ради був виготовлений Робочий проект визначення і облаштування водоохоронної зони та прибережної захисної смуги каналу, берегоукріплення вздовж земельних ділянок громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в смт. Козин Обухівського району Київської області ТОВ "Габіони Україна" та ТОВ "Укрдніпропроект", який пройшов всі необхідні погодження та був затверджений рішенням Козинської селищної ради, яке на даний час не скасоване, ніким не оспорене і є чинним. Просив суд застосувати наслідки пропуску строків позовної давності в зв'язку з тим, що прокуратурою Київської області та прокуратурою Обухівського району Київської області, а також на їх замовлення Державною інспекцією сільського господарства в Київській області у 2012 році були проведені ряд перевірок законності відведення гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельних ділянок в смт.Козин, під час яких досліджувались документації із землеустрою та не було виявлено жодних порушень.

Вислухавши прокурора, представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України "Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місць розташування об'єктів" від 21 грудня 2000 року №2179-ІІІ було попередньо погоджено місце розташування спортивно-оздоровчого табору "Медик" Національному медичному університету ім. О.О. Богомольця на землях Київського держлісгоспу (6,8 га лісів І групи) та землях запасу Козинської селищної ради (3,2 га земель) Обухівського району Київської області.

Розпорядженням Обухівської райдержадміністрації Київської області № 401 від 10 вересня 2002 року було надано в постійне користування Національному медичному університету імені О.О.Богомольця земельну ділянку загальною площею 10 га за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення спортивно-оздоровчого табору "Медик" та, відповідно до вказаного розпорядження, видано Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 27 травня 2003 року (а.с.67).

Постановою Вищого господарського суду України від 01 жовтня 2010 року у справі №10/124-09 розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 вересня 2002 року № 401 було визнано недійсним, а земельну ділянку площею 10,0 га повернуто до земель запасу Козинської селищної ради. Факт повернення земельної ділянки площею 10,0га та зарахування її до земель запасу Козинської селищної ради сторонами не оспорюється і підтверджується належними доказами, наявними у справі (а.с.78-86).

Рішеннями сесії Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №18/17 та 18/19 від 31 травня 2010 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в смт. Козин Обухівського району Київської області площею 1,6441 га та 1,7014 га відповідно. Вказані рішення прокурором не оспорюються, в судовому порядку не скасовувались і вичерпали свою дію шляхом виконання, а саме шляхом розроблення відповідних проектів землеустрою.

На підставі розроблених та погоджених в установленому законом порядку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачам оспорюваними прокурором рішеннями 37 сесії V скликання Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №5/11 «Про затвердження проекту відведення та передачу гр. ОСОБА_8 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» та рішення № 5/12 «Про затвердження проекту відведення та передачу гр. ОСОБА_7 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» від 30 жовтня 2010 року вказані проекти землеустрою були затверджені; передано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1,6441га, ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 1,7014га з однаковим цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаних рішень відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 від 30.12.2010р. та НОМЕР_3 від 30.12.2010р. (т.1, а.с.22).

В подальшому, на підставі відповідних проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок власниками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було проведено поділ земельних ділянок, а саме: земельна ділянка гр.ОСОБА_7 (кадастровий номер НОМЕР_4) була поділена на земельні ділянки площами 0,7015га (кадастровий номер НОМЕР_5) та 1,00га (кадастровий номер НОМЕР_7); земельна ділянка ОСОБА_8 (кадастровий номер НОМЕР_6) була поділена на земельні ділянки площами 0,8441га (кадастровий номер НОМЕР_8) та 0,80га (кадастровий номер НОМЕР_9), видано відповідні державні акти.

Рішеннями десятої сесії Козинської селищної ради VI скликання №23/39 та №23/40 від 05.09.2011р. було надано дозвіл гр.ОСОБА_7 на розробку проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у її власності.

Аналогічними рішеннями десятої сесії Козинської селищної ради VI скликання №23/37 та №23/38 від 05.09.2011р. було надано дозвіл гр.ОСОБА_8 на розробку проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у його власності.

Оспорюваними рішеннями шістнадцятої сесії Козинської селищної ради VI скликання №11/1 та №11/2 від 17.02.2012р. були затверджені розроблені ТОВ „ЗемЮрКонсалтинг" у 2011 році та погоджені в установленому законом порядку проекти землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9; анульовані державні акти на право власності на землю серії НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12 та НОМЕР_13 від 09.04.2012р відповідно, доручено виготовити нові державні акти на право власності на землю, на підставі чого гр.ОСОБА_7 отримала державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0.7015га з кадастровим номером НОМЕР_5 серії НОМЕР_14 від 09.04.2012р. та на земельну ділянку площею 1,000га з кадастровим номером НОМЕР_7 серії НОМЕР_15 від 09.04.2012р., а гр.ОСОБА_8 отримав державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0.80га з кадастровим номером НОМЕР_9 серії НОМЕР_16 від 09.04.2012р. та на земельну ділянку площею 0,8441га з кадастровим номером НОМЕР_8 серії НОМЕР_17 від 09.04.2012р..

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією, і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п.12 розділу Х ЗК України в редакції від 09.09.2010р., до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Як було встановлено Вищим господарським судом України при розгляді справи №10/124-09, про що зазначено в Постанові від 01.10.2010р. розмежування земель державної і комунальної власності в смт. Козин не проводилось.

Відповідно до ч.3. ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України в редакції на час ухвалення спірних рішень Козинською селищною радою №5/11 та 5/12 від 30.10.2010р., громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Ст. 118 ЗК України в редакції, яка діяла на момент ухвалення спірних рішень у 2010 році, було визначено порядок приватизації земельної ділянки громадянами. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, районної в м.Києві чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Відповідна рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Як вбачається з поданих сторонами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які були розроблені ПП «Євроземсервіс» у 2010 році, проект землеустрою гр. ОСОБА_7 отримав позитивні висновки про погодження управління Держкомзему в Обухівському районі (висновок від 14.10.2010 № 3636), відділу містобудування і архітектури Обухівської райдержадміністрації (висновок від 14.10.2010 № 387-П3), Київської обласної санітарно-епідеміологічної станції (висновок від 15.10.2010 № 05.03.02-07/77186), Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області (висновок від 21.10.2010 № 11-13/12353/1), управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації (висновок від 22.10.2010 № 11/3662/02), Дніпровського басейнового управління водних ресурсів (висновок від 28.10.2010 № АД/8-1498); проект землеустрою гр.ОСОБА_8 отримав позитивні висновки про погодження управління Держкомзему в Обухівському районі (висновок від 14.10.2010 № 3632), відділу містобудування і архітектури Обухівської райдержадміністрації (висновок від 14.10.2010 № 588-П3), Київської обласної санітарно-епідеміологічної станції (висновок від 15.10.2010 № 05.03.02-07/77188), Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області (висновок від 21.10.2010 № 11-13/12353), управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації (висновок від 22.10.2010 № 11/3663/02), Дніпровського басейнового управління водних ресурсів (висновок від 28.10.2010 № АД/8-1499).

Згідно висновків про наявні обмеження на використання земельної ділянки управління Держкомзему в Обухівському районі від 14.10.2010 № 05-02/3637 та відділу містобудування та архітектури Обухівської райдержадміністрації від 10.10.2010 № 587/587-П3, встановлені обмеження при використанні земельної ділянки, яка передається у власність гр. ОСОБА_7 - 01.05.02 прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах. Згідно висновків про наявні обмеження на використання земельної ділянки управління Держкомзему в Обухівському районі від 14.10.2010 № 05-02/3633 та відділу містобудування та архітектури Обухівської райдержадміністрації від 10.10.2010 № 588/588-П3, стосовно земельної ділянки, яка передається у власність гр. ОСОБА_8 також встановлені обмеження при використанні - 01.05.02 прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах. .

Як встановлено під час розгляду справи, в проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр.ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містяться довідки Управління Держкомзему в Обухівському районі Київської області №3631 та №3635 від 14 жовтня 2010 року, згідно з якими земельна ділянка площею 1,6441 га та земельна ділянка площею 1,7014 га рахуються згідно Державної статистичної звітності (форма 6-зем), як землі не надані у власність або постійне користування в межах населеного пункту та складаються з сіножатей і зелених насаджень загального користування (т.1, а.с.142-143).

Як вбачається з Актів обстеження зелених насаджень загального користування, які містяться в проектах землеустрою, на земельній ділянці, яка відводиться у власність гр.ОСОБА_7 розташовані зелені насадження загального користування площею 0.3843га, а на земельній ділянці, яка відводиться ОСОБА_8 - площею 0,8333га (а.с.137-141).

Відповідно до ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів.

Як вбачається з листа Державного підприємства "Київське лісове господарство" №02-81 від 01.02.2016р , територія, де розташовані земельні ділянки гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8 по планово-картографічним матеріалам лісовпорядкування 2003 року за ДП "Київським лісгоспом" не обліковується, що також підтверджується завіреною копією з планшету лісовпорядкування 2003 року.

В листі Управління лісового та мисливського господарства Держлісагентства України від 20.04.2016р. вих.№04-36/800, який був долучений прокурором до матеріалів позовної заяви, зазначено, що за інформацією ДП «Київське лісгосп» земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_9 по планово-картографічним матеріалам лісовпорядкування 2003 року не відносяться до земель лісогосподарського призначення даного підприємства, тобто були вилучені до проведення лісовпорядкування 2003 року. Таким чином, підстав для отримання відповідачами згоди Кабінету Міністрів України згідно ст.13 ЗК України та ст.27 Лісового кодексу України на вилучення зі складу земель лісогосподарського призначення при погодженні проектів землеустрою та відведенні земельних ділянок у власність у 2010 році не вбачалось.

Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних у справі доказів, насамперед, даних Держлісагентства України та Державного земельного кадастру, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах по справам № 6-159цс14, 6-212цс14, 6-224цс14, суд вважає не доведеним посилання прокурора на відведення спірних земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 площею 1,6441 га та площею 1,7014 га відповідно за рахунок земель лісогосподарського призначення (земель лісового фонду).

Прокурором в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані доводи суду та підтверджували факт перебування спірних земельних ділянок на момент виникнення спірних правовідносин, тобто їх передачі у власність відповідачам, у складі земель лісогосподарського призначення.

Як встановив Господарський суд Київської області в Рішенні від 20.09.2013р. по справі 911/3439/13 за позовом Національного медичного університету ім.О.О.Богомольця до Козинської селищної ради за участі гр.ОСОБА_8 та ОСОБА_7, яка залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2014р. і набрала законної сили, рішеннями 37 сесії V скликання Козинської селищної ради „Про затвердження проекту відведення та передачу гр. ОСОБА_8 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства" № 5/11 від 30.10.2010р. та Рішенням 37 сесії V скликання Козинської селищної ради „Про затвердження проекту відведення та передачу гр. ОСОБА_7 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства" № 5/12 від 30.10.2010р. у власність вказаним громадянам були передані земельні ділянки площами 1,6441га та 1,7014га відповідно для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, не наданих у власність чи користування.

Таким чином, керуючись ч.3 ст. 61 ЦПК України. суд вважає доведеним і таким, що не підлягає повторному доказуванню, що при відведенні гр.ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельних ділянок Козинською селищною радою рішень про вилучення земельних ділянок у попередніх землекористувачів не приймалось у зв'язку з відсутністю останніх, а надання земельних ділянок здійснювалось за рахунок земель запасу, які не перебували у власності або користуванні третіх осіб.

Це також спростовує позицію прокурора про перебування спірних земельних ділянок в складі земель державної власності, вилучення та розпорядження якими здійснює Кабінет Міністрів України.

За встановлених вище обставин доводи прокурора щодо порушення Козинською селищною радою прав Кабінету Міністрів України розпоряджатися земельними ділянками лісогосподарського призначення державної форми власності не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Державною інспекцією сільського господарства в Київській області у 2012 році була проведена перевірка правомірності передачі Козинською селищною радою третім особам земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні Національного медичного університету ім.О.О.Богомольця та з інших питань на вимогу прокуратури Київської області. Було встановлено, що відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснювалось згідно відповідних проектів землеустрою, які були розроблені та погоджені в установленому законом порядку. Як вбачається з висновків інспекції, приватизація земельних ділянок здійснювалась згідно вимог Земельного кодексу України за рахунок земель, які були зараховані до земель запасу Козинської селищної ради згідно рішення суду, що набрало законної сили, про що була повідомлено прокуратуру Київської області листом від 10.14/4714 від 01.11.2012 року.

Як зазначено в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18.07.2013р. за №135/108 Державної сільськогосподарської інспекції в Київській області, наявності порушень земельного законодавства України з боку Козинської селищної ради під час надання дозволу на розробку проектів землеустрою та їх затвердження, а також під час передачі земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 площею 1,6441 га та 1,7014 га на території смт.Козин не виявлено.

У відповідності до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» №963- IV в редакції від 23.02.2012р. та Указу Президента від 13.04.2011 N 459 "Про затвердження Положення про Державну інспекцію сільського господарства України" Державна інспекція сільського господарства в Київській області є територіальним підрозділом спеціально уповноваженого органу щодо організації та здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності у тому числі дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Таким чином, спеціально уповноваженим державою органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності неодноразово були зроблені висновки про відсутність порушень земельного законодавства України з боку Козинської селищної ради під час передачі земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 площею 1,6441 га та 1,7014 га на території смт.Козин, що також спростовує твердження прокурора про незаконність їх відведення та віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, а також щодо передачі земельних ділянок за рахунок земель водного фонду.

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження заступника прокурора щодо відведення земельних ділянок на рахунок земель водного фонду також з наступних підстав.

Відповідно до п. а ч. 1 ст.58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст. 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЗК України розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Водночас, за змістом п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року N 434 у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486 "Про затвердження порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Судом встановлено, що рішеннями сесії Козинської селищної ради №18/18 та № 18/20 від 31 травня 2010 року громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення проектної документації по визначенню водоохоронної смуги та берегоукріпленню прибережної смуги вздовж земельних ділянок, намічених для відведення у власність.

На виконання вказаних рішень, на підставі технічних умов Дніпровського басейного управління водних ресурсів від 15.10.2010 №АД/8-1411 і від 15.10.2010 №АД/8-1412 на розробку проекту водоохоронної зони з елементами берегоукріплення ТОВ "Габіони Україна" та ТОВ "Укрдніпропроект" був розроблений Робочий проект визначення і облаштування водоохоронної зони та прибережної захисної смуги каналу, берегоукріплення вздовж земельних ділянок громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в смт. Козин Обухівського району Київської області (т.2, а.с.80-231)

Робочим проектом передбачалось зведення берегоукріплення у вигляді вертикальної шпунтової підпірної стінки. Згідно робочого проекту прибережна захисна смуга каналу, який впадає в річку Козинка, вздовж земельних ділянок гр.ОСОБА_8 та гр.ОСОБА_7 встановлюється через умови, що склались у вигляді смуги відведення для експлуатації берегозахисної споруди та зони залуження і заліснення для захисту вод каналу та річки від забруднення і засмічення. Ширина прибережної захисної смуги, прийнята в проекті, встановлена в розмірі 10 метрів.

Робочий проект отримав позитивні висновки про погодження проектної документації Дніпровського басейного управління водних ресурсів (АД/8 - 1456 від 22.10.2010), Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області (1612/12627 від 25.10.2010) та був затверджений рішенням сесії Козинської селищної ради №10/26 від 26.10.2010 «Про затвердження робочого проекту з визначення та благоустрою водоохоронної зони каналу, берегоукріплення вздовж земельних ділянок, що відводяться громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7». Вказане рішення Козинської селищної ради в судовому порядку не оспорювалось, не скасоване і є чинним.

Як вбачається з детального плану території смт.Козин 2013 року, відомості про ширину прибережної захисної смуги внесені до чинної містобудівної документації смт.Козин, яка була затверджена у 2013 році, що відповідає вимогам ч.3.ст.60 ЗК України.

Таким чином, судом встановлено, що рішення Козинської селищної ради № 5/11 та 5/12 від 31.10.2010 про передачу у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 приймались за наявності встановлених у відповідності з нормами діючого на той час законодавства меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, а не за рахунок земель водного фонду, як стверджує прокурор.

З огляду на викладене, оскаржувані рішення Козинської селищної ради № 5/11 та 5/12 від 31.10.2010 та видані на їх підставі державні акти на право власності на земельні ділянки не суперечать вимогам ст. ст. 58, 60, 61 ЗК України, ст. ст. 87-89 ВК України у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та вимогам чинного земельного та водного законодавства України.

Слід зазначити, що за змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Позов, предметом якого є визнання недійсним розпорядження органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про передачу у власність земельних ділянок, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке розпорядження органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право володіння земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Така позиція міститься у висновку Верховного Суду України, викладеному в Постанові від 06.07.2016р. по справі №916/876/13.

Враховуючи набуття гр.ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права власності на земельні ділянки у встановленому законом порядку, подальшу зміну цільового призначення та виготовлення нових правовстановлюючих документів на землю згідно з чинним на той момент земельним законодавством, законних підстав для скасування ненормативних актів Козинської селищної ради №5/11 та 5/12 від 30.10.2010р., №11/1 та 11/2 від 17.02.2012р., які вичерпали свою дію внаслідок виконання, не вбачається.

Представником ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та Козинської селищної ради подані до суду письмова заяву про застосування позовної давності до вимог позивача за позовом та заявлено про застосування позовної давності у запереченнях проти позову.

Суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропущення строку позовної давності з огляду на наступне.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України по справам № 6-152цс14, №6-178цс15, N 910/4626/14, які в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами владних повноважень.

Так, судом встановлено та підтверджено доказами у справі, що прокуратурою Обухівського району проводилась перевірка законності відведення земельних ділянок у власність гр.ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі звернення представника Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця ще у 2012 році. Відповідно до листа прокурора Обухівського району Київської області К.Пасіки №4017вих12 від 31.08.2012р. підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачалось.

03.10.2012р. заступник прокурора Київської області А.Іванченков звернувся з листом вих.№05/3-3053вих.12 до Державної інспекції сільського господарства в Київській області щодо проведення перевірки правомірності передачі Козинською селищною радою третім особам земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця та з інших питань.

Листом вих.№10.14/4714 від 01.11.2012 Державна інспекція сільського господарства у Київській області проінформувала прокуратуру Київської області про результати перевірки із зазначенням підстав та обставин щодо відведення відповідачам по справі земельних ділянок та обґрунтуванням висновків щодо відсутності порушень в діях Козинської селищної ради при їх відведенні у власність громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Таким чином, судом встановлено, що органам прокуратури стало відомо про оскаржувані рішення Козинської селищної ради та підстави для передачі громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельних ділянок ще у 2012 році, а даний позов подано 16.06.2016 року, тобто після спливу загального строку позовної давності.

Згідно п.п. 1,3 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Тобто, обізнаність Кабінету Міністрів України про порушення прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин, а, тому, Кабінет Міністрів України через Державну інспекцію сільського господарства України вважається таким, що був обізнаний про наявність оскаржуваних рішень Козинської селищної ради та оскаржувані державні акти на право власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у 2012 році під час проведення вищезазначеної перевірки Державною інспекцією сільського господарства України.

Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

Таким чином, незважаючи на пропущення прокурором та Кабінетом Міністрів України строку позовної давності, при вирішенні даного спору, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів Кабінету Міністрів України, які б підлягали судовому захисту.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу й протоколів N 2, 4, 7 і 11 до Конвенції" N 475/ 97-ВР від 17 липня 1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року (Конвенція), Перший протокол і протоколи N 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини по справам «Федоренко проти України» від 30.06.2006р. та «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003р. встановлено, що особа, яка вступає у цивільно-правову угоду з державним органом, має всі підстави розраховувати на те, що орган державної влади діє у межах своєї компетенції. У зазначених справах Європейський суд з прав людини приходив до висновку про порушення державами-учасницями Конвенції зазначеної норми у тих випадках, коли держава оспорювала права заявників на володіння майном, право на яке було отримане заявниками на підставі рішень, прийнятих органами державної влади, з тих підстав, що державний орган діяв з перевищенням своєї компетенції (доктрина ultra vires). У вказаних рішеннях Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки у обох наведених справах органи державної влади, які приймали рішення та укладали угоди, вважали себе компетентними на їх прийняття та укладання, при цьому національне законодавство не містило чітко виражених заборон на прийняття державним органом рішень та укладення угод з особами приватного права, і крім того, прийняття органом рішень і укладання з особами приватного права угод було звичайною практикою, а відтак особи приватного права мали всі підстави розраховувати на те, що орган державної вдали діє в межах компетенції.

В рішенні по справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року Суд наголошував, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію ( 995_004). Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku).

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, встановлено що заходи, застосовані державною щодо позбавлення права власності для того, щоб відповідати Конвенції, повинні бути законними і спрямованими на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника. Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Згідно ч.1. ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1.ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які не беруть участь у справі.

Згідно ч.1. ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що заявлений позов не ґрунтується на належних та допустимих доказах, доводи прокурора є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, порушень законодавства в діях Козинської селищної ради не вбачається, судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу Кабінету Міністрів України, в зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.15,57,59,60,61,213-215 ЦПК України, ст.4, 15, 16, 21, 203, 215, 261, 321, 328,373, 388 ЦК України, ст.ст.58, 60, 61 ВК України, ст.ст. 20, 116, 118, 124, 153 ЗК України, Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними рішень селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами що не були присутні під час проголошення даного рішення, але брали участь в розгляду справи на протязі того ж часу з дня отримання копії даного рішення.

СуддяЗінченко О. М.