Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Черкаського міського голови Одарича Сергія Олеговича, виконавчого комітету Черкаської міської ради про стягнення премії, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням міського голови № 423-р (к) від 24 вересня 2003 року вона була призначена на посаду начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради. Розпорядженням міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.» її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 травня 2008 року розпорядження міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року було визнано протиправним та скасовано. 2 грудня 2008 року розпорядженням міського голови № 331-р (к) вона була звільнена з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до скасованого розпорядження міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року протягом дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення та преміювання до неї не застосовувалися і вона була позбавлена премії у сумі 931,15 грн. З питань виплати премії вона неодноразово зверталася до відділу кадрової роботи, відділу правового забезпечення та відділу судового супроводу виконавчого комітету, а 23 травня 2012 року та 23 липня 2012 року письмово зверталася до міського голови з проханням виплатити премію та суму компенсації втрати частини заробітної плати, проте їй було відмовлено. Крім того, її право на отримання зазначеної премії визнала і територіальна державна інспекція праці у Черкаській області.

З огляду на зазначене, просила зобов'язати Черкаського міського голову видати розпорядження про виплату їй: премії у сумі 931,15 грн, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 272,84 грн, середнього заробітку за час затримки виплати суми, належної працівникові при звільненні за період з 2 грудня 2008 року по 31 березня 2013 року, у розмірі 216 098, 58 грн та стягнути з виконавчого комітету Черкаської міської ради на її користь вищезазначені суми.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що розпорядженням міського голови № 423-р (к) від 24 вересня 2003 року ОСОБА_3 призначена на посаду начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Розпорядженням міського голови від 27 жовтня 2003 року № 442-р (к) їй присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування з 24 жовтня 2003 року. Цим же розпорядженням встановлено здійснювати преміювання відповідно до її особистого вкладу в загальні результати роботи у розмірі ј місячного фонду заробітної плати.

Розпорядженням міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.» її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків. Пунктом 3 розпорядження встановлено, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення та преміювання до працівника не застосовуються.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 травня 2008 року розпорядження міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року було визнано протиправним та скасовано.

2 грудня 2008 року розпорядженням міського голови № 331-р (к) вона була звільнена з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи, розпорядженням міського голови № 242-р (к) від 03 червня 2013 року ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради з 02 грудня 2008 року на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року.

Позов заявлено з тих підстав, що відповідно до скасованого розпорядження міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року протягом дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення та преміювання до ОСОБА_3 не застосовувалися і вона була позбавлена премії у розмірі 931,15 грн.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню у порядку компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складає: основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплатвстановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Частиною 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів» надано право керівникам органів місцевого самоврядування здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи.

В Положенні про преміювання працівників апарату міської ради та виконавчого комітету, його відділів, управлінь, комітетів, служб та групи робітників, не віднесених до апарату управління, затвердженому рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14 квітня 2006 року № 578 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) в п. 1.1 зазначено, що преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць, а також до державних і професійних свят. За наслідками роботи за місяць на преміювання працівників повинні бути спрямовані кошти в розмірі не менше 25 відсотків місячного фонду заробітної плати, що створилася з початку року, а починаючи з січня 2007 року - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше як 100 відсотків посадового окладу та економії фонду оплати праці.

За змістом п. 2.4. вказаного Положення визначено критерії для преміювання працівників (посадових осіб та службовців), до яких віднесено: зразкове виконання посадових обов'язків, конкретний внесок у вирішення питань, які входять до компетенції структурного підрозділу та виконавчого комітету; своєчасне і точне виконання документів вищестоящих органів, рішень міської ради, виконавчого комітету, розпоряджень міського голови, завдань, доручень керівництва міськвиконкому; розробка та впровадження заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи виконкому та його структурних підрозділів; своєчасна і якісна підготовка матеріалів, які вносяться на розгляд міської ради і виконавчого комітету; шанобливе ставлення до громадян, своєчасний і якісний розгляд їх звернень, усунення причин, що породжують скарги громадян; дотримання правил внутрішнього розпорядку, трудової дисципліни; постійне підвищення свого професійного рівня та кваліфікації.

Пунктом 2.5. Положення передбачено, що розмір премії залежить від виконання показників, зазначених в п. 2.4., та особистого внеску в загальні результати роботи.

За змістом п. 2.7. Положення, працівники можуть бути позбавлені премії повністю або частково за невиконання своїх обов'язків (порушення термінів виконання доручень, неякісну підготовку матеріалів, несвоєчасне виконання рішень міської ради, виконавчого комітету, документів вищестоящих органів, розгляд пропозицій, заяв, скарг громадян, наявність порушень трудової дисципліни, розпорядку дня та громадського транспорту) за поданням першого заступника, заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, секретаря ради - члена виконавчого комітету, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами міськвиконкому, начальників управлінь, голів комітетів, начальників відділів або за особистим рішенням міського голови згідно розпорядження від 20 січня 2004 року № 16-р (к) «Про порядок депреміювання працівників за порушення трудової та виконавчої дисципліни без поважних причин».

З урахуванням наведеного, умови оплати праці позивача відносять питання щодо преміювання у розмірі 100 % посадового окладу до компетенції роботодавця, який самостійно встановлює наявність або відсутність підстав, передбачених п. п. 2.4., 2.5. Положення, для виплати премії. При цьому відмова у виплаті премії має бути мотивована обставинами, що наведені у п. 2.7. Положення.

За результатами праці ОСОБА_3 у лютому 2008 року за рішенням відповідача було депремійовано 931, 15 грн відповідно до розпорядження міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.» (а. с. 23). Іншої підстави невиплати премії роботодавець не визначав.

Судами не з'ясовано, чи не свідчить наведене про те, що ОСОБА_3 нараховано премію у лютому 2008 року, якщо так, то яка підстава депреміювання суми 931, 15 грн з урахуванням обставин скасування розпорядження міського голови № 45-р (к) від 8 лютого 2008 року.

Враховуючи викладене та взаємопов'язаність заявлених у справі вимог, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Ступак