АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як законний представник ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради)

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу 260, ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_9 ним було в повному обсязі виплачено пайовий внесок у кооперативі ЖБК-260 за квартиру № 17, корп. 3 в буд. № 23 на ж/м Тополя-3 у м.Дніпропетровську, що, у відповідності до вимог чинного на той момент Закону України «Про власність», є підставою для набуття ним права власності на вказану квартиру. У 1996 році, після розірвання шлюбу, він переїхав до матері де й зареєструвався.

Проте, у 2014 році він дізнався, що його колишня дружина зареєструвала право власності на квартиру № 17, корп. 3 в буд. № 23 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську одноособово на себе. Крім того, 01 червня 2005 року вона подарувала цю квартиру відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Вважаючи, що його право власності на належну 1/2 частину даної квартири порушено, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № 17, корп. 3 в буд. № 23 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську (а.с. 1-3, 41-44).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 103-107).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне зясування судом обставин у справі, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. 109-115).

Після надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 12 березня 2015 року помер, до участі у справі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року були залучені правонаступники : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як законний представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 та орган опіки піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.200).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1966 року по 11 жовтня 1996 року (а.с. 4,9, 47,48).

22 лютого 1980 року ОСОБА_2, як члену ЖСК-260 був виданий ордер № 1744 на право зайняття ним та його сімєю з 4 чоловік спірної квартири № 17, корп. 3 в буд. № 23 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську (а.с. 71).

Згідно листа ЖСК-260 № 46 від 27 вересня 2014 року паєнакопичення за вказану квартиру станом на 1992 рік було виплачено в повному обсязі (а.с. 85).

Положеннями частин першої і другої ст.145 ЖК України передбачено, що члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж права набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім'ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей.

Якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу (крім випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті 147), помер або вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмовленні її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним.

У відповідності до ст.146 ЖК України, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 147 ЖК України, члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу у випадку виїзду на інше постійне місце проживання.

ОСОБА_2 12 жовтня 1996 року звернувся до правління ЖБК-260 із заявою дозволити йому здійснити родинний обмін житла спірного житлового приміщення між його донькою і його онукою за фактичним місцем його мешкання у квартирі АДРЕСА_1, у звязку з розірванням ним шлюбу (а.с. 70). Юридично даний обмін сторони не оформляли.

Відповідно до наданої інформації в довідках ЖБК № 260 від 14.04.2014р. (а.с.5) та від 27.09.2014 р. (а.с.49,85) ОСОБА_2 виписався із спірної квартири 30.12.1996 року, про це свідчить і ксірокопія його паспорту (а.с.46), членом ЖБК за 1995- 1997 роки значилася ОСОБА_10

В подальшому, 30.12.1996 року ОСОБА_2 прописався у квартирі АДРЕСА_1, а його донька та онука, відповідачі у справі виписалися із даної квартири та прописалися до спірної квартири 30.12.1996 та 19.11.1997 (відповідно) (а.с.32,33,46). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1997 року ОСОБА_2 став власником квартири АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_11, по 1/2 кожний, що підтверджується листом БТІ (а.с. 165 зворот).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 березня 2004 року, ОСОБА_10 стала власницею спірної квартири (а.с. 10).

Згідно договору дарування від 01 червня 2005 року, ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_12 та ОСОБА_8 квартиру № 17, корп. 3 в буд. № 23 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську (а.с. 34).

Внаслідок укладення шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на «Баранова» (а.с. 79).

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про власність», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває права власності на це майно; наймач жилого приміщення у будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сімї, мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно з вимогами ст. 22 КпШС України (яка діяла на час виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно п. п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року № 9 при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 вибув з членів кооперативу після сплати пайових внесків та замість нього членом кооперативу стала його дружина ОСОБА_10, яка в подальшому оформила право власності на спірну квартиру та подарувала її відповідачам у справі, які є донькою та онукою позивача (а.с. 76, 77).

З 1996 року ОСОБА_2 за захистом свого права, як члена ЖБК, до суду не звертався, даних про те, що він дізнався про свідоцтво про право власності та договір дарування на спірну квартиру лише в 2014 році суду не надано.

На час отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру ОСОБА_2 вже було реалізовано його право на приватизацію, шляхом оформлення права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, де він проживав після розірвання шлюбу із своєю матірю.

Питання щодо розподілу майна з колишньою дружиною позивачем не ставилось. Також позивач не оспорював свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане ОСОБА_10, та договір дарування від 01 червня 2005 року про які він був обізнаний.

Суд встановивши дійсні обставини справи, перевіривши докази, дав їм належну правову оцінку.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як законний представник ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради) відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: