Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача - ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою шляхом визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою шляхом визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44892816 від 01.10.2015 року. Дане житлове приміщення позивач придбала у ОСОБА_2, за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі під № 2332 та посвдічений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, Митровцій Ю.Ю. від 01.10.2015 року.

Згідно довідки ЖБК «Калинка» № 11 від 10.12.2015 року, у даній квартирі зареєстрована, але не проживає на протязі трьох років ОСОБА_2. Місце її фактичного проживання позивачу невідоме.

У зв'язку з тим, що відповідач не вчиняє дії, направлені на зняття з реєстраційного місця проживання за зазначеною адресою, чим порушує право власності позивача, просить суд, усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням.

Позивач у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, через повідомлення в пресу в газеті «Новини Закарпаття» № 21 (4486) від 23.02.2016 року.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу «Калинка» № 11, виданої 10 грудня 2015 року, ОСОБА_1, проживає в АДРЕСА_1, а за даною адресою зареєстрована, але не проживає на протязі трьох років ОСОБА_2.

Також відповідно до договору купівлі-продажу від 02.10.2015 року, ОСОБА_1 придбала у власність квартиру, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1, у ОСОБА_2, тобто відповідач фактично є колишнім власником зазначеного житлового приміщення.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 частини першої статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у

разі відчуження власником свого майна.

Як зазначено у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Враховуючи вищевикладене, та те що відповідач - ОСОБА_2, втратила право власності на квартиру під АДРЕСА_1, та, відповідно, право користування нею, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

В частині ж стосується вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою, то вона заявлена позивачем передчасно, оскільки підставою для зняття з реєстрації є зазначене рішення суду, позивач не звертався із заявою про зняття з реєстрації відповідача у встановленому законом порядку, тобто на цей час фактично відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту судом, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. сплаченого судового збору, решту витрат із сплати судового збору покласти на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 391, 346 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати із сплати судового збору в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Решту витрат із сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова