АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3730/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Піддубного Р.М.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначає. що 05 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк»(правонаступником якого є Банк» ) та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №02/08-11 за яким позичальнику надано кредит у сумі 85000,00 дол. США для придбання квартири №179 за адресою: м. Харків, пр. 50-річчя ВЛКСМ , буд. №67.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 березня 2008 року укладено договір іпотеки №02/08-11 та передано в іпотеку вищезазначену квартиру.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2009 року стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_2 кредитної заборгованості 86867,21 доларів США та пені 5919,31 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №02/08-11 від 05 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру №179, загальною площею 64,6 кв. м., житловою площею 43,6 кв. м, що знаходиться у будинку №67 по проспекту 50 річчя ВЛКСМ у місті Харкові, яка належить позичальнику (іпотекодавцю) ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 05 березня 2008 року за реєстровим №2289, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 05 березня 2008 року за №2737989; виселено ОСОБА_2 з придбаної за кредитні кошти квартири без надання іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 22 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

На момент подачі позову рішення суду у примусовому порядку не виконано.

Постановою господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; знято заборону відчуження на нерухоме майно за Договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек.

До складу ліквідаційної маси банкрута включено квартиру АДРЕСА_1.

10 квітня 2012 року листом Банк повідомлено про те, що за результатами аукціону, який відбувся 12 грудня 2011 року, з переможцем аукціону укладено договір купівлі-продажу квартири 17 січня 2012 року. Кошти від реалізації квартири станом на дату предявлення цього позову до банку не надійшли.

Постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року постанова про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом скасована.

Вважає що скасування незаконного судового рішення про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом на підставі якого з Державного реєстру іпотек вилучено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в державному реєстрі іпотек, тобто, що іпотека є дійсною.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року у позові Банку до нового власника предмету іпотеки ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПН ХМНО ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, витребування майна, визнання права власності за іпотекодавцем ОСОБА_2 відмовлено, оскільки квартиру було придбано на підставі протоколу аукціону від 12 грудня 2011 року, який на теперішній час не визнано недійсним. Згідно договору купівлі-продажу від 20 січня 2012 року переможець аукціону ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру.

У звязку з тим, що право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 вважають, що саме вона несе всі обовязки за Договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки.

Просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по Кредитному договору №02/08-11 від 05 березня 2008року у сумі 156305 дол. США 64 центи, 3441981 грн.63 коп. пені станом на 26 серпня 2015року, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у сумі 81262,00 дол. США, простроченої заборгованості по процентах за період з 01 серпня 2015р. по 26 серпня 2015р. у сумі 804,61 дол. США, простроченої заборгованості по процентах у сумі 74239,03 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 2013073,87 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 1428907,76 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру №179, житловою площею 43,6 кв. м, загальною площею 64,6 кв. м за адресою: м. Харків, проспект Пятдесятиріччя ВЛКСМ, буд. 67, яка належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням Закону України « Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати..

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала. Вона є добросовісним набувачем майна, а не іпотекодавцем. 20 січня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та ОСОБА_6 , вона придбала спірну квартиру. Договір купівлі-продажу є необтяженим ніяким договором про іпотеку, про що свідчить рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року та рішення судів апеляційної та касаційної інстанції, документами наданими приватним нотаріусом. Право власності на вищевказану квартиру після зняття заборони на її відчуження та продажу на прилюдних торгах перейшло від ліквідатора боржника арбітражного керуючого ОСОБА_3 спершу до ОСОБА_6, а потім до неї, а не від іпотекодавця ОСОБА_2, тому власність ОСОБА_1 не є обтяженою іпотекою.

Треті особи в судове засідання не зявились.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Додатковим рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 липня 2016 року стягнуто з ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" недоплачену частину судового збору в розмірі 6221 грн 40 коп на користь держави.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Скасування незаконного судового рішення про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом, на підставі якого з Державного реєстру іпотек вилучено запис про обтяження, свідчить про те, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, тобто з 05 березня 2008 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 05 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №02/08-11, за яким позичальнику було надано кредит в сумі 85000 дол. США для придбання квартири №179, за адресою: м. Харків, пр. 50-річчя ВЛКСМ, буд №67.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №02/08-11 щодо спірної квартири.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2009 року стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_2 кредитної заборгованості 86867,21 доларів США та пені 5919,31 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №02/08-11 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 179 по пр. 50-річчя ВЛКСМ, буд №67 в м. Харкові, яка належить позичальнику (іпотекодавцю) ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири; виселено ОСОБА_2 з придбаної за кредитні кошти квартири без надання іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 22 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження. Рішення суду не виконано.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року фізичну-особу підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, до складу ліквідаційної маси включено спірну квартиру. Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

В ході проведення процедури банкрутства квартира№179 за адресою: м. Харків, пр. 50-річчя ВЛКСМ, буд №67 продана ОСОБА_6

20 січня 2012 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_1 Договір купівлі-продажу посвідчено Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, за реєстровим №4857820.

Постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року постанова Господарського суду Харківської області про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом скасована.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що на час переходу права власності на вказану квартиру до ОСОБА_6, а потім і до ОСОБА_1 запис про заборону і обтяження квартири іпотекою було виключено із реєстру, необхідність згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство чинним законодавством не передбачено. Підстави для застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника квартири, який придбав її за відсутності заборони на відчуження та реєстрації предмету іпотеки за іпотеко держателем -відсутні.

Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна. Відповідно до статті 28 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-ХІІ «Про заставу» застава припиняється в разі примусового продажу заставленого майна.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом № 1952-IV.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону № 1952-IV у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб (стаття 26 Закону № 1952-IV у редакції, чинній на час прийняття постанови господарським судом).

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року; далі - Тимчасовий порядок).

Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду (пункт 25 Тимчасово порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У справі, яка переглядається, спірне майно, що було предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , відчужене в процесі ліквідаційної процедури майна боржника.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон № 2343-XII.

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2343-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону № 2343-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положення Закону № 2343-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачають.

За таких обставин особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону № 898-IV.

За змістом статті 1 цього Закону № 898-IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону № 2343-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду: власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси (частина четверта статті 25 Закону № 2343-XII).

Таким чином, банк мав право оспорювати правомірність віднесення спірної квартири до ліквідаційної маси і це питання підлягало вирішенню в порядку, визначеному Законом № 2343-XII.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2684цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Правомірність внесення спірної квартири до ліквідаційної маси банком не оспорена.

Оскільки ОСОБА_1 набула право власності на об'єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою, реалізацію предмета іпотеки проведено з припинення обтяжень у межах ліквідаційної процедури, підстав для задоволення позову про звернення стягнення на квартиру №179, у будинку №67 по проспекту 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові немає.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Укргазбанк» - відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: