Справа №591/8283/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/487/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 02 лютого 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої підприємству,

в с т а н о в и л а:

30 листопада 2015 року позивач ДП «Південна залізниця», правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця», звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок порушення трудових обов'язків відповідачем, позивачу була завдана шкода в розмірі 1400 шв. франків, що за офіційним курсом НБУ, станом на 31 серпня 2015 року складає 30924,82 грн. В зв'язку з тим, що ОСОБА_3 в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодував, позивач просив стягнути завдану шкоду в розмірі середнього місячного заробітку відповідача в сумі 3601,01 грн. в судовому порядку.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 02 лютого 2016 року позов ПАТ «Українська залізниця» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Українська залізниця» 3601,01 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої підприємству та 1218 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати.

При цьому вказує, що складений працівниками ЛНБІ тб АТ «ФПК» акт є незаконним та безпідставним і не відповідає вимогам діючих правил та інструкцій. Крім того, він не погоджується з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача Конєва О.М, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 06 грудня 1995 року по даний час перебуває в трудових відносинах з позивачем. З 14 березня 1996 року по 03 липня 2015 року працював провідником пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі «Сумська вагонна дільниця» ДП «Південна залізниця».

З 18 червня 2015 року по 20 червня 2015 року ОСОБА_3 перебував у рейсі в якості провідника пасажирського вагону №8 потягу № 798/19/20/797 сполученням «Суми-Харків-Москва», що підтверджується копіями графіка чергувань та маршруту поїзної бригади потягу (а.с. 46, 49).

18 червня 2015 року під час перевірки вагону № 8 потягу № 19/20 сполученням «Суми-Харків-Москва» інструкторами Бєлгородської вагонної дільниці було складено акт № А031864, в якому зафіксовано факт перевезення у вагоні № 8 семи безквиткових пасажирів. Старший провідник та провідник вагона №8 від письмових пояснень та підписання акта відмовились ( а.с. 44-45).

В своїх письмових поясненнях, безквиткові пасажири вказали, що слідували від станції Харків до станції Бєлгород без проїзних документів (а.с. 55-57).

Відокремленим підрозділом «Сумська вагонна дільниця» ДП «Південна залізниця» було створено комісію з розгляду актів та скарг, складених на порушення, які скоєні працівниками поїзних бригад на шляху прямування при начальнику дільниці. За результатами засідання комісії був складений протокол від 24 червня 2015 року, в якому підтверджено факт перевезення провідником пасажирського вагону № 8 ОСОБА_3 семи безквіткових пасажирів. Комісія дійшла висновку, що провідник пасажирських вагонів ОСОБА_3 допустив порушення п. 8.2.1. Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ-0038. За наслідками засідання комісія вирішила: провіднику пасажирських вагонів ОСОБА_3 оголосити догану та перевести на посаду, не пов'язану з обслуговуванням пасажирів. Здійснити утримання суми економічної відповідальності у встановленому законодавством України порядку із заробітної плати ОСОБА_3 (а.с. 42-43).

Наказом начальника відокремленого підрозділу «Сумська вагонна дільниця» ДП «Південна залізниця» від 03 липня 2015 року № 45 за порушення п. 8.2.1 Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ-0038, що виразилося у перевезенні семи безквиткових пасажирів, провіднику пасажирських вагонів ОСОБА_3 оголошено догану та згідно з поданою заявою переведено на іншу роботу, не пов'язану з обслуговуванням пасажирів. Наказано головному бухгалтеру Крамаренко Л.О., після надходження економічної відповідальності за перевезення семи безквиткових пасажирів, згідно з актом ЛУ-4 А № 031864 від 18 червня 2015 року, здійснити утримання суми цієї відповідальності у встановленому законодавством України порядку із заробітної плати ОСОБА_3 (а.с. 40-41).

ОСОБА_3 був ознайомлений з цим наказом під підпис в цей же день - 03 липня 2015 року, зазначивши, що з доганою не згоден (а.с. 66-67).

Судом першої інстанції встановлено, що наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та стягнення із заробітної плати завданої шкоди, відповідач в установленому законом порядку не оскаржив.

Відповідно до рахунку №109 від 13 липня 2015 року, економічна відповідальність за перевезення семи безквиткових пасажирів, згідно з актом ЛУ-4 А № 031864 від 18 червня 2015 року, склала 1400 шв. франків, яка була сплачена позивачем відповідно до «Соглашения об економической ответственности за провоз безбилетных пассажиров, излишней ручной клади, неоформленного багажа, грузобагажа и непередачу для реализации мест в пассажирских поездах» (а.с. 16-19).

Як вбачається з листа головного інженера пасажирської служби Південної залізниці до ДП «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» від 26 серпня 2015 року № 104-10/36, по рахунку №109 від 13 липня 2015 року: акт А № 031864 від 18 червня 2015 року - правомірний (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Українська залізниця», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати шкоду, завдану підприємству, така шкода підлягає стягненню в судовому порядку в розмірі його середньомісячної заробітної плати.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи та можливість їх захисту в обраний позивачем спосіб.

Згідно зі ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові.

Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2015 року під час перевірки вагону № 8 потягу № 19/20, сполученням «Суми-Харків-Москва», інструкторами Бєлгородської вагонної дільниці складено акт № А031864, в якому зафіксовано факт перевезення у вагоні № 8 семи безквиткових пасажирів ( а.с. 44-45).

Наказом начальника відокремленого підрозділу «Сумська вагонна дільниця» ДП «Південна залізниця» від 03 липня 2015 року № 45, за порушення п. 8.2.1 Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ-0038, що виразилося у перевезенні семи безквиткових пасажирів, провіднику пасажирських вагонів ОСОБА_3 оголошено догану та згідно з поданою заявою переведено на іншу роботу, не пов'язану з обслуговуванням пасажирів. Наказано головному бухгалтеру Крамаренко Л.О. після надходження економічної відповідальності за перевезення семи безквиткових пасажирів, згідно з актом ЛУ-4 А № 031864 від 18 червня 2015 року, здійснити утримання суми цієї відповідальності у встановленому законодавством України порядку із заробітної плати ОСОБА_3

03 липня 2015 року ОСОБА_3 був ознайомлений з цим наказом під підпис, зазначивши, що з доганою не згоден (а.с. 66-67).

Вказаний наказ в установленому законом порядку відповідач не оскаржив.

Таким чином, позивач своїм наказом від 03 липня 2015 року № 45 реалізував право на відшкодування завданої відповідачем шкоди в розмірі його середньомісячного заробітку.

При цьому, під зверненням до виконання слід розуміти передання розпорядження (наказу) бухгалтеру по розрахунках із працівниками, а не реальне відрахування.

Відповідно до роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судовому розгляду підлягають:

- заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв'язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування).

Проте, позивач не надав суду належних та допустимих письмових доказів того, що відшкодування не може бути проведене за його наказом від 03 липня 2015 року шляхом відрахування із заробітної плати ОСОБА_3

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту.

Посилання ПАТ «Українська залізниця», як на підставу для задоволення позову на те, що відповідач відмовився відшкодувати шкоду в добровільному порядку, є необгрунтованими, оскільки згода працівника для стягнення завданої ним шкоди в розмірі середньомісячного заробітку діючим трудовим законодавством не передбачена.

З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ «Українська залізниця» в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 компенсацію судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1339 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої підприємству.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1339 гривень 80 копійок.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -