Справа № 465/1969/16 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4704/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" на рішення Франківського районного суду міста Львова від 06 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" про стягнення інфляційних витрат,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в подальшому уточнив свої позовні вимоги, просив про стягнення інфляційних втрат за договором про надання комплексних банківських послуг фізичним особам в розмірі 573626,50 грн. та судових витрат в розмірі 5736,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.07.2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ "Кредобанк" укладено договір про надання комплексних банківських послуг фізичним особам, відповідно до якого ПАТ "Кредобанк" відкрив ОСОБА_6 вкладний та депозитний рахунки №2100 та №100 у національній валюті на строк до 07.07.2012 року. Загальна сума внесених коштів позивачем становила 842300 гривень.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 06 червня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" на користь ОСОБА_6 суму інфляційних нарахувань у розмірі 573626,50 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ "Кредобанк". Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, оскільки судом при прийнятті рішення неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а також неправильно досліджено й оцінено докази. Звертає увагу, що рішення яке стало підставою для стягнення інфляційних витрат виконане 22.03.2016 року, на підставі чого державним виконавцем у ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження. Також звертає увагу, що заявлена вимога про стягнення інфляційних витрат заявлена поза межами строку позовної давності. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6. Судові витрати апелянт просить покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" підлягає до задоволення із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору про надання комплексних банківських послуг фізичним особам №2630/78/509620 від 07.07.2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ "Кредобанк" відкрито ОСОБА_6 вкладний рахунок № 2100 та депозитний рахунок № 100 у національній валюті, на загальну суму 842300 гривень на строк до 07.07.2012 року.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 19.02.2015 року у справі №465/1058/14-ц з ПАТ "Кредобанк" стягнуто на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам від 07.07.2011 року в сумі 997100,51 грн. (842300 грн.- основного боргу; 96533,67- 6% річних (процентів); 48266,84грн. 3% річних; 10000 грн. - моральна шкода).

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.11.2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 року, рішення Франківського районного суду м.Львова від 19.02.2015 року змінено, в частині стягнення моральних збитків відмовлено.

Постановляючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_6, суд виходив з тих обставин, що позивач має право на отримання сум інфляційних втрат, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України до повного їх виконання, і має право на стягнення інфляційних витрат лише протягом трьох років до подання позову.

З таким висновком, колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України, відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти.

Вказана Правова позиція передбачена Постановою Верховного ОСОБА_6 України від 25.06.2014 року №6-25 цс14.

Відповідно до Правової позиції Верховного ОСОБА_6 України, викладеної у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно зі ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України міститься в розділі "Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

14 березня 2016 року в межах строку на добровільне виконання рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2015 року у справі №465/1058/14-ц, ПАТ "Кредобанк" здійснено оплату на користь ОСОБА_6 коштів в сумі 987100, 52 грн.

Таким чином, ПАТ "Кредобанк" було добровільно виконано рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року, про що зазначено в постанові про закінчення виконавчого провадження за №47043941.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_6, яке виконане ПАТ "Кредобанк", припиняє правовідносини сторін договору, та звільняє ПАТ "Кредобанк" від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та позбавляє ОСОБА_6 права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України

Суд першої інстанції не звернув увагу, що підставою пред"явлення даного позову стало рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2015 року, яке боржником було виконано.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникло між сторонами, з приводу постановлення рішення Франківським районним судом міста Львова від 19 лютого 2015 року, до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правові відповідальність за невиконання грошового зобов"язання, у зв'язку із чим виключається можливість ОСОБА_6 вимагати від ПАТ "Кредобанк" суму інфляційних втрат, в зв"язку з чим, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" слід задовольнити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 06 червня 2016 року скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6.

Окрім цього, на підставі ч. ч. 1, 5 ст. ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені Публічним акціонерним товариством /ПАТ/ "Кредобанк" підлягають присудженню з ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" судові витрати в розмірі 6310,57 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2