АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/9055/15-ц Головуючий суддя І інстанції Подус Г.С.
Провадження № 22-ц/790/5277/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І.., ОСОБА_1

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 комісії Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 комісії Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 комісії Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області про стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2012 році звернувся до Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення-злочину відносно нього.

Так, 22.11.2012 року слідчим Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС в Харківській області ОСОБА_4 його заява про кримінальне правопорушення-злочин була внесена до ЄРДР №80000010 за ч.1 ст. 190 КК України, за яким позивача було визнано потерпілим.

04.07.2013 року слідчий Топорков С.Е. виніс постанову про закриття кримінального провадження.

08.07.2013 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова визнано дії ОСОБА_4 незаконними. Слідчого Топоркова С.Е. було відсторонено від розслідування по кримінальному провадженню №80000010, а прокуратурою відносно вказаного слідчого було відкрито кримінальне провадження №0000130 по ст. 367 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим.

Подальше розслідування проводив слідчий Санжаровська М.В..

05.11.2013 року зі скаргою ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2013 року визнано бездіяльність слідчого Санжаровської М.В. незаконною та зобовязано провести комплекс дій передбачених КПК України.

Але незважаючи на ухвалу суду, слідчий Санжаровська М.В.. 09.12.2013 року винесла постанову про закриття кримінального провадження.

17.01.2014 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено для подальшого розслідування.

21.01.2014 року Прокуратура Дзержинського району внесла заяву про кримінальне правопорушення-злочин №0000004 за ч.3 ст.364 КК України.

Кримінальне провадження №80000010 було передано слідчому Кошелеву Д.А., а в подальшому слідчому Андроняк А.М., яка 18.08.2015 року винесла постанову про закриття кримінального провадження, але вже 02.11.2015 року дана постанова булла скасована прокуратурою Дзержинського району м.Харкова.

Враховуючи вищенаведене просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 комісії ХМУ ГУ МВС в Харківській області спричинену йому моральну шкоду у розмірі 328860 грн.

Позивач - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги позову у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 комісії ХМУ ГУ МВС в Харківськійобласті ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала протии задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що немає ніяких доказів протиправності дій відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 червня 2016 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.07.2016 року про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 комісії ХМУ ГУ МВС в Харківській області про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 комісії ХМУ ГУ МВС в Харківській області моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. спричинену в результаті прийняття незаконних рішень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 комісії Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській областіпросить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.11.2012 року слідчим Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС в Харківській області ОСОБА_4 заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення-злочин була внесена до ЄРДР №80000010 за ч.1 ст. 190 КК України, за яким позивача було визнано потерпілим.

04.07.2013 року слідчий Топорков С.Е. виніс постанову про закриття кримінального провадження.

08.07.2013 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова визнано дії ОСОБА_6 незаконними.

Слідчого Топоркова С.Е. було відсторонено від розслідування по кримінальному провадженню №80000010, а прокуратурою відносно вказаного слідчого було відкрито кримінальне провадження №0000130 по ст. 367 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим.

Подальше розслідування проводив слідчий Санжаровська М.В.

05.11.2013 року зі скаргою ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2013 року визнано бездіяльність слідчого Санжаровської М.В. незаконною та зобовязано провести комплекс дій передбачених КПК України. Але незважаючи на ухвалу суду, слідчий Санжаровська М.В. 09.12.2013 року винесла постанову про закриття кримінального провадження.

17.01.2014 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено для подальшого розслідування.

21.01.2014 року Прокуратура Дзержинського району внесла заяву про кримінальне правопорушення-злочин №0000004 за ч.3 ст.364 КК України.

Кримінальне провадження №80000010 було передано слідчому Кошелеву Д.А., а в подальшому слідчому Андроняк А.М., яка 18.08.2015 року винесла постанову про закриття кримінального провадження, але вже 02.11.2015 року дана постанова була скасована прокуратурою Дзержинського району м. Харкова.

Посилаючись на вказані обставини та положення статей 23, ч.1 ст.1167, 1172, 1176 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду, заподіяну тривалим невиконанням посадовими особами вимог діючого кримінально-процесуального законодавства України, в розмірі 328860 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу спричинена моральна шкода невинесенням законних рішень, тривалою бездіяльністю посадових осіб, повязаних з невиконанням своїх обовязків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України, а в подальшому і постійне закриття кримінального провадження.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог частини 6 статті 1176 ЦК України шкоди, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв'язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до вимог статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Положення статті 1176 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, стосується незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Реалізація ОСОБА_3 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Сам факт неприйняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язок позивача (статті 10,60 ЦПК України).

Будь-яких доказів спричинення моральної шкоди, позивачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 комісії Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 комісії Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді