Справа № 369/4944/14-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/409/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 4 25.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Гуля В.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області про виділення в натурі частки із спільної часткової власності,

встановила:

У травні 2014 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнила у березні 2015 року і в якому посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 34/100 частки будинку АДРЕСА_1. Їй на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2013 року належить 17/100 частки вказаного будинку. При цьому, позивачка вказує, що відповідачці ОСОБА_3 належить інші 17/100 частки вказаного спадкового будинку. Оскільки між позивачкою та відповідачкою, як між співвласниками, постійно виникають суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, а угоди про спосіб виділення частки майна в натурі вони не досягли, пому позивачка вимушена звертатись до суду. В позовній заяві позивачка зазначає, що її частка у розмірі 17/100 може бути відокремленою, тому виділ в натурі її частки можливий. Найбільш наближеним до ідеальних часток з найменшими витратами на переобладнання в окреме житлове приміщення буде виділення кімнати на першому поверсі загальною площею 25,6 кв. м. Просила суду виділити їй у власність частку спільного майна за адресою: будинок АДРЕСА_1, а саме: житлову кімнату площею 25,6 кв. м. (17/100) згідно з технічним паспортом; припинити право спільної часткової власності на житлове приміщення, розташоване за адресою будинок АДРЕСА_1; витрати по переобладнанню покласти на сторони в рівних частках, судові витрати покласти на відповідача.

В ході розгляду справи, за результатами проведення експертизи, позивачка уточнила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 38/100 частини квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1; визнати за відповідачкою право власності на 62/100 частини квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1; зобов'язати позивачку сплатити грошову компенсацію відповідачці у розмірі 8344,00 грн.; виділити позивачці в натурі наступні приміщення квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1: кімнату площею 25,6 кв. м. (№1-2), кімнату площею 14,8 кв. м. (№1-3); виділити відповідачці в натурі наступні приміщення квартири №1 житлового будинку літ. «А» першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1: кімнату площею 8,3 кв. м (№1-1), кімнату площею 8,6 кв. м (1-4), кімнату площею 2,7 кв. м (1-5), кімнату площею 20,8 кв. м (№1-6), кімнату площею 23,0 кв. м (№1-7), кімнату площею 3,9 кв. м (№1), ганок; витрати по переобладнанню покласти на позивачку. Позов заявила з підстав, передбачених ст. ст. 364, 365 ЦК України. (т. 1 а. с. 84-88).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до Києво-Святошинського районного суду Київської області на новий розгляд в іншому складі суду, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки будівельно-технічної експертизи від 31.01.2015 року, якою надано висновок про можливість розподілу в натурі частин будинку між сторонами з урахуванням збільшення ідеальної частки 17/100 на 4,5 кв. м та з виплатою відповідачці компенсації в сумі 8344 грн. через збільшення ідеальної частки позивача.

Також суд не зважив на ту обставину, що позивачка іншого житла не має, а відповідачка, крім спірного приміщення має квартиру в м. Боярка, тому запропонований експертом варіант розподілу не обмежував би право відповідачки, тому що відступ від ідеальної частки є незначним. Суд байдуже віднісся до скрутного житлового становища позивачки та не врахував, що згідно висновку експертизи належні позивачці 17/100 частки спірного житлового будинку становить 26,9 кв. м житлової площі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка не надала доказів щодо технічної можливості виділення належної їй частки в ізольовані приміщення, які можуть використовуватися як окремі, або які можна переобладнати в такі окремі приміщення зі збереженням їх цільового використання, а допитані в судовому засіданні експерти не усунули суперечностей, викладених у висновку№9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року, що ставить його під сумнів, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог позивача, тому позов задоволенню не підлягає за недоведеністю вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2013 року по справі №369/2425/13-ц та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8226702 від 20 серпня 2013 року ОСОБА_2 на праві власності належить 17/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві власності 34/100 часток вищевказаного житлового будинку на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2006 року по справі 2-234/2006, а також 17/100 часток на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2014 року по справі № 369/180/14-ц, що в сукупності становить 51/100 частка.

Як вбачається з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 квітня 2015 року за НОМЕР_1 на із інвентаризаційної справи №2353 вбачається, що ? частка спірного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 02 січня 2004 року.

Решта 7/100 часток належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 02 січня 2004 року.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із визначенням частки кожного із співвласників.

Згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2006 року по справі 2-234/2006 затверджено мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на таких умовах. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є власниками в рівних частинах 68/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що складається з приміщень: 1 площею 3,9 кв. м, 1-1 площею 8,3 кв. м, 1-2 площею 25,6 кв. м, 1-3 площею 14,8 кв. м, 1-4 площею 8,6 кв. м, 1-5 площею 2,7 кв. м, 1-6 площею 20,8 кв. м, 1-7 площею 23 кв. м та сараю під літерою «Ж». За ОСОБА_6 визнається право власності на 34/100 частин будинку АДРЕСА_1.

За ОСОБА_3 визнається право власності на 34/100 частин будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 не заперечує проти визнання права власності за ОСОБА_6 і ОСОБА_3 в рівних частинах на 68/100 вищевказаного будинку. (а. с. 96-97).

Згідно роз'яснень п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» з наступними змінами та доповненнями, при вирішенні справ про виділ частки в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 364 ЦК України це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Отже, ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 Цивільного кодексу України.

Встановлено, що з метою визначення технічної можливості виділення відокремленої частини будинку ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2014 року призначена судова будівельно-технічна експертиза. На виконання вищевказаної ухвали отримано висновок КНДІСЕ №9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даного висновку експертом проводилось дослідження щодо можливості поділу квартири №1 спірного житлового будинку на дві частини з урахуванням часток, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності, виділивши по 17/100 та 34/100 часток кожній. Експертом було зазначено, що такий поділ квартири №1 спірного житлового будинку можливо провести із відступом від ідеальних часток співвласників при умові проведення переобладнань.

Даний висновок підтвердила експерт І.М. Голубенко в судовому засіданні, яка пояснила суду, що висновок здійснений на підставі правовстановлюючих документів співвласника ОСОБА_2 у розмірі 17/100 частин та ОСОБА_3 у розмірі 34/100 частини.

Таким чином, судом вірно встановлено, що експертом у висновку № 9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року не враховувався дійсний розмір частки ОСОБА_3, якій належить в сукупності 51/100 частка спірного житлового будинку, а не 34/100, як зазначено в експертному висновку.

Крім цього, судом вірно встановлено, що експертом фактично здійснено висновок про можливість поділу квартири №1 у житловому будинку, тоді як відповідно до правовстановлюючих документів, витягів з реєстру прав власності та інвентаризаційної справи вбачається, що поділ спірного житлового будинку на квартири не здійснювався, а між співвласниками лише склався фактичний порядок користування спірним житловим будинком.

За наведених обставин, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги висновок № 9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року у зв'язку з тим, що під час проведення експертизи експертами проводився поділ квартири № 1, а не всього житлового будинку в цілому, при цьому брався до уваги розмір частки ОСОБА_3 - 34/100, замість 51/100 частки, що їй належить відповідно до матеріалів справи.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Незалежного інституту судових експертиз № 8265 від 22 липня 2015 року, враховуючи ідеальні частки співвласників, частку в одиницях загальної та житлової площі співвласника будинковолодіння розподіл 68/100 частки будинковолодіння, виходячи з часток співвласників 51/100 та 17/100, в даній частині будинковолодіння технічно неможливий.

В судовому засіданні судовий експерт О.О. Охремчук висновок підтримав та пояснив, що враховуючи порядок користування, який фактично склався між усіма співвласниками спірного житлового будинку та був визначений в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2006 року по справі 2-234/2006 виділ 17/100 часток здійснити неможливо, оскільки він буде суперечити чинним нормам ДБН В.2.2-15-2005.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачка не надала доказів щодо технічної можливості виділення належної їй частки в розмірі 17/100 в ізольовані приміщення, які можуть використовуватися як окремі, або які можна переобладнати в такі окремі приміщення зі збереженням їх цільового використання, а допитані в судовому засіданні експерти не усунули суперечностей, викладених в висновку № 9505/14-43/1355/15-43 від 31 січня 2015 року, що ставить його під сумнів, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог позивача, тому суд дійшов вірного висновку, що позов задоволенню не підлягає за недоведеністю вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки будівельно-технічної експертизи від 31.01.2015 року та не зважив на ту обставину, що позивачка іншого житла не має, не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Крім цього, позивачка не позбавлена можливості заявити вимоги про встановлення порядку користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) спірного житлового будинку, як роз'яснено у п. 6 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді