Справа № 182/2552/14-ц
Провадження № 2/0182/114/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю позивача ОСОБА_3, представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального закладу «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом (а.с.1-4), який протягом розгляду справи неодноразово уточнювала (а.с.55-58,142,143).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2016 року заяву ОСОБА_3 в частині залишення без розгляду позову в частині вимог задоволено, позов ОСОБА_3 в частині вимог щодо зобовязання внести зміни до трудової книжки в частині формулювання причини звільнення, щодо зобовязання винести наказ про її звільнення за власним бажанням, щодо стягнення середнього заробітку за затримку у видачі трудової книжки - залишено без розгляду (а.с.160).

Остаточно позивач просить: визнати незаконним наказ № 77-к від 02.04.2014 року про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; поновити їй на роботі на посаді сестри медичної з дієтичного харчування; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 02.04.2014 року її було звільнено за прогули за п.4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 77-к від 02.04.2014 року. При її звільненні відповідачем було допущено порушення трудового законодавства. Звільнення вважає незаконним. Посилається на те, що прогулів не було. З листопада 2013 року вона намагалась звільнитись за власним бажанням через постійне цькування її в трудовому колективі, яке організувала головний лікар ОСОБА_7 Вона не могла в силу свого віку та стану здоровя терпіти знущання головного лікаря ОСОБА_7, у звязку з чим подала заяву про звільнення, однак отримала категоричну відмову. Організацією цькування в трудовому колективі, необґрунтованими претензіями в роботі, незаконним усуненням її від виконання трудових обовязків, головний лікар ОСОБА_7 довела її до нервового зриву, у звязку з чим вона з 06.12.2013 року по 06.02.2014 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Нікопольської лікарні № 1 з приводу кровотечі виразки шлунку. 06.02.2014 року вона вимушена була проти своєї волі приступити до роботи за бажанням головного лікаря ОСОБА_7, яка налаштувала проти неї весь трудовий колектив, організувала саботаж виконання всіх її-позивача розпоряджень згідно посадової інструкції. 02.04.2014 року її звільнили. Вважає, що це стало розправою над нею за те, що 28.02.2014 року вона подала скаргу з приводу систематичних злісних порушень технології приготування страв зі сторони шеф-повара ОСОБА_8 03.03.2014 року вона знову написала заяву на звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з необґрунтованими вимогами головного лікаря ОСОБА_7, моральним тиском на неї. Однак і цю заяву головний лікар ОСОБА_7 категорично відмовилась приймати, тому вона вимушена була направити вказану заяву за місцем роботи поштою, рекомендованим листом. Після цього вона приходила на роботу щодня, однак головний лікар ОСОБА_7 знущалась над нею: складала зі своїми наближеними співробітниками акти про відсутність її на робочому місці, які не відповідали дійсності; не допускала її до роботи; заявляла колективу про те, щоб ніхто не виконував її розпорядження. Заяву про звільнення від 03.03.2014 року головний лікар ОСОБА_7 так і не підписала, хоча отримала її поштою. У порушення норм трудового законодавства її не було звільнено за власним бажанням. Головний лікар ОСОБА_7, сфабрикувавши акти про відсутність її на робочому місці, виходячи с мотивів особистої ненависті та помсти за виявлення ознак службових зловживань та розкрадань робітниками, звільнила її за п.4 ст.40 КЗпП України. У порушення норм трудового законодавства її звільнили без витребування пояснень, без попередньої згоди на це профспілкового органу. Зазначила, що вона 40 років безперервно, чесно та добросовісно пропрацювала на посаді дієтсестри, ніколи ніяких стягнень не мала. Вона неодноразово (10.02.1981 року, 06.03.1982 року, 28.01.1986 року, 10.06.1986 року, 20.01.1987 року) нагороджувалась грамотами та Почесними грамотами за досягнуті успіхи у соцзмаганнях, їй оголошувалась подяка в честь Дня медичного працівника. Вважає наказ № 77-к від 02.04.2014 року про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України незаконним та таким, що був винесений з порушенням трудового законодавству. З огляду на положення ч.3 ст.235 КЗпП України та вищевикладені обставини, вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.04.2014 року по день винесення рішення суду. Зазначила, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що вона пережила душевний дискомфорт, стрес, погіршення стану здоровя, переживання, повязані зі втратою єдиного джерела для отримання заробітку, відчула себе зайвою та непотрібною людиною у суспільстві, була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та поновленню нормальних соціальних звязків. Розмір завданої їй моральної шкоди оцінила у 10000 грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та остаточні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю. Суду пояснила, що позивач дійсно тривалий час працювала у відповідача і проблем не було. 03.03.2014 року позивач подала до відповідача заяву про звільнення у звязку з вимогами головного лікаря та моральним тиском на неї. Це голослівно. Головний лікар ОСОБА_7 вправі вимагати виконання трудового законодавства від працівників. Заява позивача була прийнята 03.03.2014 року за вх. № 50 і в цей же день була розглянута, на вказаній заяві було поставлено резолюцію головним лікарем до наказу з відпрацюванням двох тижнів, комісії провести прийом-передачу документації. Однак у цей же день, позивач, не дочекавшись результату розгляду її заяви, покинула робоче місце і пішла. У звязку з тим, що це лікувальний заклад, то звільнити працівника за один день не можливо (є обовязки дієтсестру щодо харчування). Необхідно було перевести картки дієтхарчування, щоб хворі не постраждали. 04.03.2014 року на адресу позивача було направлено лист з рекомендованим відправленням з вимогою повідомити про причини невиходу на роботу, надати пояснення. Протягом майже 1 місяця позивач на роботі не зявлялась. Посилання позивача та її представників на те, що позивач виходила на роботу вважає голослівними, так як жодних доказів суду не представлено. 04.03.2014 року позивач письмово ще раз направила заяву про звільнення, можливо думала, що попередню заяву не прийняли. Трудовим законодавством встановлено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності протягом місяця. Був врахований трудовий стаж позивача, а тому близько місяця чекали, що позивач все-таки вийде на роботу і буде продовжувати працювати, одна вона на роботу не вийшла, пояснень невиходу не надала. Зазначила, що позивач не є членом профсоюзу та не була його членом на момент звільнення, тому вважає безпідставними посилання позивача на те, що її у порушення трудового законодавства звільнили без згоди профспілкової організації. Позивач зверталась зі скаргами до прокуратури, порушень не було встановлено. Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області порушень трудового законодавства при звільненні позивача не було встановлено. Вказала, що за порушення трудової дисципліни передбачені стягнення, в тому числі і звільнення за прогул. Звільнення позивача було проведено відповідно до чинного трудового законодавства. Тому, просить в позові відмовити повністю.

Вислухавши позивача, її представників, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли трудові правовідносини.

Згідно записів у трудовій книжці позивача (а.с.6,119-121): 18.11.1974 року остання була прийнята на роботу в тубдиспансер по переводу медсестрою (наказ № 128 від 16.11.1974 року); 01.01.1977 року позивача було переведено на посаду дієтсестри (наказ № 1 від 31.01.1977 року); 29.12.2009 року згідно класифікатора професій посаду «дієтсестра» вважати «сестра медична з дієтичного харчування».

Наказом № 77-к від 02.04.2014 року, за грубе порушення трудової дисципліни до позивача у відповідності до ст.147 КЗпП України було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи 02.04.2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України (прогули без поважних причин) (а.с.7,109). Підставою для винесення вказаного наказу є: доповідна записка старшої сестри медичної диспансерного відділення ОСОБА_9 від 03.03.2014 року; ОСОБА_4 про відсутність на роботі ОСОБА_3 з 03.03.2014 року по 02.04.2014 року; лист від 04.03.2014 року № 259 на імя ОСОБА_3 за місцем проживання щодо надання пояснень стосовно невиходу на роботу.

Згідно доповідної старшої сестри медичної ОСОБА_9 від 03.03.2014 року, останньою було доведено до відома головного лікаря ОСОБА_7, що сестра медична дієтхарчування ОСОБА_3 03.03.2014 року з 08.30 год. відсутня на роботі (а.с.108).

З приводу відсутності позивача на робочому місці, відповідачем позивачу було направлено лист № 259 від 04.03.2014 року (а.с.107) з проханням терміново надати пояснення невиходу її на роботу з 03.03.2014 року. Позивача було повідомлено, що у випадку ненадання таких пояснень, буде вирішуватись питання про її звільнення за ініціативою адміністрації закладу. Крім того, просили надати пояснення щодо зникнення документації сестри медичної з дієтичного харчування 03.03.2014 року, а саме: картки-розкладки, журнал видачі готової їжі, журнал відомості на відпуск відділенням раціонів харчування для хворих, журнал підрахунку калорій. Цей лист був відправлений позивачу з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.173-175). З рекомендованого повідомлення (а.с.175) вбачається, що ОСОБА_3 отримала лист 12.03., про що зазначено поштаркою.

У матеріалах справи наявна заява позивача, датована 03.03.2014 роком, згідно якої позивач просить відповідача звільнити її з посади медичної сестри лікувального харчування у звязку з вимогами головного лікаря та моральним тиском на неї, з 03.03.2014 року (а.с.132). Заява була зареєстрована відповідачем 03.03.2014 року за вхід. № 50. Головним лікарем на заяві позивача від 03.03.2014 року було поставлено резолюцію, згідно якої позивачу необхідно відпрацювати 2 тижні, комісії, ОСОБА_3 провести прийом-передачу документації сестри медичної з дієтичного харчування ОСОБА_10 прийняти документацію сестри медичної з дієтичного харчування до 14.03.2014 р. (а.с.132). Однак позивачем цього зроблено не було. Посилання позивача на те, що головний лікар ОСОБА_7 відмовлялась підписати її заяву на звільнення, суд до уваги не приймає, оскільки такі показання спростувалися матеріалами справи (а.с.132). Доказів на підтвердження вказаних позивачем обставин останньою, всупереч положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, суду надано не було.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 03.03.2014 року о 15:11:44 через «Укрпошту» позивач ще направила заяву від 03.03.2014 року про її звільнення з посади медичної сестри лікувального харчування у звязку з вимогами головного лікаря та моральним тиском на неї з 03.03.2014 року (а.с.8,9).

Позивач 03.03.2014 року, 04.03.2014 року, 05.03.2014 року, 06.03.2014 року, 07.03.2014 року, 11.03.2014 року, 12.03.2014 року, 13.03.2014 року, 14.03.2014 року, 17.03.2014 року, 18.03.2014 року, 19.03.2014 року, 20.03.2014 року, 21.03.2014 року, 24.03.2014 року, 25.03.2014 року, 26.03.2014 року, 27.03.2014 року, 28.03.2014 року, 31.03.2014 року, 01.04.2014 року, 02.04.2014 року була відсутня на робочому місці, що підтверджується ОСОБА_4 про відсутність працівників на роботі (а.с.85-106). Посилання позивача на те, що вона кожного дня проходила на роботу, одна до роботи її не допускали, а ОСОБА_4 про відсутність працівників на роботі не відповідають дійсності та є сфабрикованими, - суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем всупереч положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України суду надано не було. Позивач, у разі сумнівів щодо складання ОСОБА_4, своїм правом про допит осіб, які складали ОСОБА_4, в якості свідків не скористалась, таких клопотань не заявляла. Доказів на підтвердження своїх посилань на те, що вона виходила кожного дня на роботу, суду не представила.

Посилання позивача на те, що відбувалось постійне її цькування в трудовому колективі, на те, що головний лікар ОСОБА_7 налаштувала проти позивача трудовий колектив, організувала саботаж виконання всіх розпоряджень позивача, предявляла їй необґрунтовані претензії в роботі, вимагала усунення її від виконання трудових обовязків, вимагала припинити роботу без всяких на те причин, - суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

28.02.2014 року позивач звернулась до головного лікаря ОКЗ «НПТД» ОСОБА_7 зі скаргою про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку ОКЗ «НПТД», відмову виконувати свої посадові обовязки та порушення субординації, а також систематичне злісне порушення технології приготування страв (а.с.10). Згідно листа від 05.05.2014 року № 196/14 про розгляд звернення (а.с.117), за скаргою позивача 03.03.2014 року ОКЗ «НПТД», відповідно до наказу № 59 на підставі скарги сестри медичної з дієтичного харчування ОСОБА_3 від 28.02.2014 року про систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку, відмови виконувати свої посадові обовязки, порушення субординації, систематичне злісне порушення технології приготування страв шеф-кухарем ОСОБА_8, доповідних працівників харчоблоку від 18.02.2014 року, 19.02.2014 року, 28.02.2014 року про провокування конфлікту з боку ОСОБА_3, заяви ОСОБА_3 від 03.03.2014 року про звільнення з посади у звязку з вимогами головного лікаря та моральним тиском на неї, була створена комісія щодо перевірки роботи харчоблоку щодо дотримання існуючого законодавства, за результатами якої було проведено службове розслідування з наданням акту перевірки. Відповідно до акту проведення службового розслідування на конання наказу № 59 від 03.03.2014 року було встановлено, що систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку, відмови виконання своїх посадових обовязків, порушення субординації, систематичного злісного порушення технології приготування страв шеф-кухарем ОСОБА_8 не виявлено (згідно бракеражного журналу порушень технології приготування їжі не було, про що свідчить щоденні записи чергових лікарів). Крім того, в ОСОБА_4 зазначено, що після вивчення доповідних працівників харчоблоку від 18.02.2014 року, 19.02.2014 року, 28.02.2014 року, та у спілкуванні з працівниками харчоблоку, зясовано, що останнім часом в колективі харчоблоку склалась «нездорова» атмосфера у звязку з некоректною поведінкою сестри медичної з дієтичного харчування. Фактів морального тиску на сестру медичну з дієтичного харчування ОСОБА_3, комісією не виявлено. З подібними скаргами ОСОБА_3 раніше не зверталась.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області за зверненням позивача було проведено позапланову перевірку відповідача з питань дотримання законодавства про працю, в ході якої порушення законодавства про працю встановлено не було (а.с.116,117,128-130).

Згідно довідки, наданої головою профспілкової організації ОКЗ «НПТД» ОСОБА_11, позивач в 2010 році за власним бажанням вийшла з профспілкової організації, у звязку з цим позивач не являється членом профспілки, членські внески не виплачувала (а.с.136 - довідка, а.с.137 заява позивача про виведення з членів профспілки).

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що при її звільненні відповідач порушив порядок звільнення, так як не звернувся до профспілкової організації з поданням на дачу згоди на звільнення. Так як позивач не є членом профспілкової організації, то відсутні підстави звернення до профспілкової організації за згодою на її звільнення.

З огляду на всі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача було дотримано норми трудового законодавства. Будь-яких порушень трудового законодавства з боку відповідача у судовому засіданні встановлено не було.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання наказу № 77-к від 02.04.2014 року про її звільнення незаконним та поновлення її на роботі - слід відмовити.

Так як позивачу відмовлено у задоволенні цих вимог позову, то не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як ці вимоги безпосередньо повязані з попередніми.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, то згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих звязків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Так як судом було встановлено, що відповідачем не було порушено законних прав та інтересів позивача, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід також відмовити.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Враховуючи те, що позивачу у задоволенні позову відмовлено, а позивач у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до ч.4 ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2204 грн. 80 коп. (551 грн. 20 коп. - щодо вимог майнового характеру + 1653 грн. 60 коп. щодо вимог немайнового характеру (551 грн. 20 коп. х 3 вимоги немайнового характеру) = 2204 грн. 80 коп.) слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,15,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, п.4 ст.40, ст.ст.139,142,147-149,232 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Обласного комунального закладу «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судовий збір у розмірі 2204 грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1