УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Дем'яносова М.В., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що Державне підприємство «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро» (далі - ДП «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро») є його боржником на суму 501 тис. грн. Вказані грошові кошти були надані відповідачу у якості зворотної фінансової допомоги, що підтверджується відповідними прибутковими касовими ордерами.

У серпні 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення грошових коштів, на яку відповіді не отримав. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з повернення грошових коштів просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання про пропуск строку позовної давності.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 01 червня 2011 року № 117-к, ОСОБА_3, директора ДП «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро» звільнено з посади 01 червня 2011 року та розірвано контракт від 23 жовтня 2007 року № 113 відповідно до ст. 38 КЗпП України (а. с. 100).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги наявністю між ним та відповідачем договірних зобов'язань за договорами позики.

На підтвердження укладення між сторонами цього договору позивач посилався на квитанції до прибуткових касових ордерів: від 28 квітня 2006 року № 11 на суму 23 245 грн згідно з договором від 02 червня 2005 року № 02-06/01; від 05 травня 2006 року № 12 на суму 6 866 грн 37 коп.; від 06 травня 2006 року № 13 на суму 2 385 грн; від 24 травня 2006 року № 16 на суму 6 147 грн згідно з договором від 04 січня 2004 року; від 05 червня 2006 року № 1122 на суму 580 грн; від 08 червня 2006 року № 24 на суму 11 600 грн; від 11 липня 2006 року № 31 на сумі 30 000 грн; від 15 листопада 2006 року № 52 на суму 89 760 грн; від 06 грудня 2006 року № 59 на суму 4 725 грн; від 04 січня 2007 року № 1 на суму 1 950 грн; від 05 січня 2007 року № 3 на суму 40 480 грн; від 22 січня 2007 року № 5 на суму 9771 грн 68 коп.; від 20 лютого 2007 року № 13 на суму 2 750 грн; від 26 лютого 2007 року № 15 на суму 40 800 грн; від 23 березня 2007 року № 25 на суму 6 862 грн; від 28 квітня 2007 року № 28 на суму 24 435 грн; від 01 травня 2007 року № 46 на суму 26 500 грн; від 14 травня 2007 року № 40 на суму 21 899 грн 14 коп.; від 25 травня 2007 року № 46 на суму 16 760 грн; від 12 червня 2007 року № 50 на суму 20 620 грн; від 02 жовтня 2007 року № 70 на суму 1 164 грн; від 10 жовтня 2007 року № 83 на суму 1 000 грн; від 15 жовтня 2007 року № 84 на суму 1 500 грн; від 05 грудня 2007 року № 84 на суму 10 000 грн; від 10 грудня 2007 року № 85 на суму 1 410 грн; від 13 грудня 2007 року № 86 на суму 44 700 грн; від 17 грудня 2007 року № 87 на суму 5 500 грн; від 07 лютого 2008 року № 3 на суму 10 045 грн; від 20 жовтня 2010 року № 188 на суму 25 300 грн; від 21 жовтня 2010 року № 191 на суму 700 грн; від 22 жовтня 2010 року № 193 на суму 1 000 грн (а. с. 6−13).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,такого самого роду та такої самої якості, що були пре редані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим договорів, вчинених у письмовій формі, які б свідчили про умови надання ДП «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро» зворотної фінансової допомоги, а також доказів того, що вказані договори не містили строку її повернення, матеріали справи не містять. Також позивач не довів, що між ним та відповідачем існувала домовленість про повернення фінансової допомоги у будь-який час, обумовлений моментом пред'явлення вимоги.

Самі по собі квитанції до прибуткового касового ордеру не можуть безумовно підтверджувати вказану обставину, оскільки лише підтверджують факт перерахування грошей.

Крім цього, як вбачається з акта комплексної перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року, між видавництвом в особі головного редактора ОСОБА_4 (позичальник) та ОСОБА_3 (кредитор) укладено договір від 01 квітня 2005 року № 1 про надання безвідсоткової позики видавництву у розмірі 920 000 грн. Строк дії вказаного договору - до 31 грудня 2007 року. Додатковою угодою від 28 грудня 2007 року дію вказаного договору продовжено до 31 грудня 2008 року. Сума позики склала 917 639 грн 72 коп.

Станом на 01 січня 2008 року на рахунку № 377/1, де обліковуються суми фінансової допомоги, рахувалась кредиторська заборгованість у розмірі 917 639 грн 72 коп.

11 січня 2008 року між видавництвом в особі головного бухгалтера Вакуленко Л.В. (позичальник) та ОСОБА_3 (кредитор) укладено договір № 1 про надання безвідсоткової позики видавництву у розмірі 100 000 грн. Строк дії договору - до 31 грудня 2008 року.

За 2008 рік було отримано кошти фінансової допомоги на суму 48 545 грн, упродовж 2008 року повернуто фінансову допомогу у розмірі 915 670 грн. Сума зобов'язань з повернення позики склала 50 514 грн 72 коп.

12 січня 2009 року між видавництвом в особі головного бухгалтера Вакуленко Л.В. (позичальник) та ОСОБА_3 (кредитор) укладено договір № 1 про надання безвідсоткової позики видавництву у розмірі 50 000 грн. Строк дії договору - до 31 грудня 2010 року.

Упродовж 2009 року видавництвом було отримано фінансової допомоги на суму 23 639 грн 12 коп., повернуто у 2009 році - 73 950 грн. Станом на 31 грудня 2009 року сума зобов'язань позичальника з повернення позики кредитору ОСОБА_3 склала 203 грн 84 грн. (а. с. 49, 50).

Зазначений акт підписано і ОСОБА_3

Підтверджень існування боргових зобов'язань за договорами, яким відповідають надані позивачем квитанції до прибуткових касових ордерів, вказаний акт не містить.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у незміненій апеляційним судом частини залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Дем'яносов М.В. ІваненкоЮ.Г.