Справа № 447/2716/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/1159/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Гриновця Б.М., Ванівського О.М.,

При секретарі: Жукровській Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Марутяка О.І. про встановлення та зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В апеляційній скарзі відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області просять ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу задовольнити заяву про встановлення та зміну порядку і способу виконання рішення суду.

Апелянт вважає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що рішення Миколаївського районного суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини може бути виконане державним виконавцем в примусовому порядку. Тобто, якщо боржник самостійно не вживає заходів виконання рішення суду щодо передачі дитини матері, виконання у примусовому порядку полягає у відібранні дитини та передачі матері. А відтак з метою виконання рішення суду слід змінити порядок та спосіб його виконання та встановити інший порядок та спосіб, а саме відібрання дитини у батька і передачі її матері.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року, яке вступила в законну силу, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_4 повернути малолітню дитину ОСОБА_5 матері ОСОБА_3.

На підставі вказаного рішення суду 08 травня 2015 року було видано виконавчий лист, який поступив на виконання у ВДВС Миколаївського РУЮ.

В листопаді 2015 року ВДВС Миколаївського РУЮ звернувся в суд із заявою в порядку ст.373 ЦПК України, в якій просив змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, встановивши спосіб виконання рішення суду, а саме відібрати малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у Батька ОСОБА_4 та передати матері - ОСОБА_3.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У цій статті законодавець визначив передумови які можуть слугувати підставами для подачі заяви про зміну чи встановлення способу порядку виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно виходив з того, що зміною та встановленням порядку виконання рішення суду, запропонованим ВДВС Миколаївського РУЮ, фактично змінюється саме первинне рішення суду.

При цьому, суд, який ухвалив дане рішення, після його проголошення не може сам скасувати чи змінити це рішення.

Право сторони, передбачене ст.373 ЦПК України, не обмежує права на повторне звернення з позовною заявою, якщо воно судом вже розглядалося, якщо змінилися обставини.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовані норми процесуального прав.

Доводи ж апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції.

На підставі вказаного, керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області - відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: М.Я.Богонюк

Судді: О.М.Ванівський

Б.М.Гриновець