Справа №451/1710/15-ц
Провадження № 2/451/109/16
РІШЕННЯ

іменем України

09 березня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Кріса М.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири, -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2015 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_1 та відповідно до вимог якої, просить виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вона є власником квартири АДРЕСА_1.

У зазначеному житлі зареєстровані її діти та відповідач - ОСОБА_2, із яким у неї шлюб розірвано.

ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, постійно вчиняє сімейні скандали та бійки, а тому вона неодноразово викликала працівників міліції, щоб ті захистили жителів квартири від посягань із сторони відповідача на їхнє здоров'я.

Позивачка у судовому засіданні обґрунтування позову підтримала в повній мірі та дала пояснення з приводу таких аналогічно, викладеним у заяві (а.с.2-3). Окрім цього пояснила, що відповідач близько двох років працює на ПрАТ «Галичина» вантажником та із зміни завжди повертається в стані алкогольного сп'яніння. Перебуваючи у зазначеному вище стані, ОСОБА_2 нецензурно виражається до членів сім'ї, ображає їх гідність та б'є дітей, крім цього псує меблі і інвентар квартири. Із січня 2015 року по січень поточного року лише один раз з метою реагування на неадекватну поведінку відповідача, вона за захистом свої прав звернулася до правоохоронних органів. Також, пояснила, що до керівництва підприємства де працює ОСОБА_2 та до комунальних або ж громадських організацій із заявами (клопотаннями) вплинути на відповідача, щоб той змінив своє відношення, а ні вона, а ні її діти, не зверталися. Позов просить задоволити.

Відповідач позовні вимоги заперечив та пояснив, що разом із позивачкою та дітьми він проживає з 1988 року і за цей час жодних зауважень до його поведінки не було. Зазначив, що алкогольні напої він вживає 1-2 рази на тиждень і бувають випадки, що ОСОБА_1 з цього приводу робить йому зауваження, на що він іноді може відповісти їй в грубій формі із озвученням нецензурної лексики. На протязі року, що передував зверненню позивачки із заявою до суду, він до адміністративної відповідальності не притягався. Вважає, що підстав для його виселення не має, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння поводить себе неадекватно, б'є жильців квартири, ображає їх словесно та ігнорує правила соціальної поведінки. До правоохоронних органів, органу місцевого самоврядування та керівництва підприємства, де батько працює, із зауваженнями на поведінку останнього, члени її сім'ї не зверталися.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні виклав свої покази аналогічно, як і попередній свідок. Крім цього, наголосив, що відповідач вживає алкогольні напої, а відповідно порушує принципи співжиття, фактично кожний день.

Вислухавши пояснення позивачки, заперечення відповідача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до положень ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 та, яка на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.6), зареєстровані і проживають ряд осіб, серед яких і ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Піддавши аналізу наявні в матеріалах справи докази, зокрема дані «Довідки по перевірці по системі «АПРА» (а.с.28,30), суд вважає за необхідне відмітити, що двічі мали місце притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП у лютому місяці 2016 року, що не може тлумачитися,як систематичність.

Більше того, обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень мали місце значно пізніше дати самого звернення із позовом до суду, зокрема уже безпосередньо під час слухання справи, а тому не могли слугувати підставами для звернення із такого роду вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого приміщення і, відповідно до правил процесуального закону про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

У матеріалах справи даних про те, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи громадського впливу, відсутні, так як не надано суду і відповідних доказів щодо псування (руйнування) ОСОБА_2 житла.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що вимоги позивачки є передчасними, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.