Справа № 211/7802/13-ц
Провадження № 2/211/28/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 листопада 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за відсутності сторін по справі,

розглянувши в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, вселення, зобовязання не чинити перешкод та визначення порядку користування квартирою, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині одного покупця та визнання права власності на 1/4 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в послідуючому уточнила, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, вселення, зобовязання не чинити перешкоди та визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог, позивач послалася на те, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з середини 2011 року до початку 2013 року. У період спільного проживання ними була придбана квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водопянова, 6/151. Згідно договору купівлі-продажу їй належить ? частина вказаної квартири. На початку 2013 року відповідач ОСОБА_2 фактично вигнав її з квартири разом з дитиною. Відповідач перешкоджає в користуванні вищевказаною квартирою, не дозволяє забирати речі, що залишилися в квартирі та взагалі не дозволяє проживати в квартирі, співвласником якої вона є. На даний час відповідач мешкає у спірній квартирі разом з ОСОБА_3, яка є його цивільною дружиною. Вказує, що вона має намір проживати разом з неповнолітньою дитиною лише в однієї кімнаті. Просить суд винести рішення, яким виселити з квартири, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водопянова, 6/151, ОСОБА_3. Вселити позивача до квартири, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водопянова, 6/151, визначити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водопянова, 6/151, надавши позивачу у користування ізольовану кімнату, позначену на технічному паспорті на дану квартиру цифрою "2", площею 12,9 кв.м. з балконом площею 2,9 кв.м. надати у користування відповідача ОСОБА_2 дві інші кімнати - "7" та "5", площею 17,5 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м. та 9,5 кв.м., відповідно кухню, коридор, ванну, туалет залишити у загальному користуванні. Зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням.

26 лютого 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 О.В. звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині одного покупця та визнання права власності на 1/4 частину квартири. В обґрунтування позову послалася на те, що між ОСОБА_7, ОСОБА_5 від імені якого діяла по довіреності ОСОБА_8 продавцями та ОСОБА_2, ОСОБА_1 покупцями 19.10.2012 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений державним нотаріусом третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим номером 2-1790. За договором купівлі-продажу покупці придбали квартиру у наступних частинах ? частини придбано ОСОБА_2, ? частина придбана ОСОБА_1 Вказує, що з 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали мешкати разом у трикімнатній квартирі, яка належала позивачу особисто за адресою АДРЕСА_2. Сторони бажали створити сімю, відповідачка вмовила позивача на продаж належної йому квартири та здійснення купівлі квартири ближче до її батьків на м-н Східному. Так, позивач в один день здійснив продаж квартири на м-н Гірницькому та в той же день вчинив купівлю по вул. Водоп'янова, що в повні мірі доводить існування у позивача коштів на придбання спірної квартири. Так, 19.10.2012 року державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було посвічено договір купівлі-продажу кватири № 140 в будинку № 33 на м-н Гірницькому, за реєстровим номером 2-1788. Після отримання коштів від проданої квартири ОСОБА_2 в той же день 19.10.2012 року здійснює купівлю квартири АДРЕСА_1 в повному обсязі за особисті кошти у розмірі 22500 доларів США, що підтверджується договором завдатку від 18.09.2012 року та розпискою від 19.10.2012 року відповідно до яких вбачається, що фактично вартість квартири складає 22500,00 доларів США за домовленістю між продавцями та ОСОБА_2, яка лише ОСОБА_2 в повному обсязі у день купівлі квартири передана представнику одного із власників квартири ОСОБА_8 Договір купівлі-продажу спірної квартири укладений також 19.10.2012 року, посвідчений тим же нотаріусом за реєстровим № 2-1790, що є також доказом того, що ОСОБА_2 здійснив купівлю спірної квартири за кошти отримані від продажу належної йому особистої квартири. Вказує, що фактично стороною покупця в повному обсязі є ОСОБА_2 та оскільки ОСОБА_1 усіляко намагається позбавити позивача права на розпорядження та користування належним йому майном, позивач змушений звертатись до суду. На підставі вищевикладеного, позивач за зустрічним позовом просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеним між ОСОБА_7, ОСОБА_5 від імені якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_8 та ОСОБА_2, ОСОБА_1, посвідчений 19.10.2012 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим № 2-1790 удаваним в частині покупця ? частини квартири ОСОБА_1 та визнання покупцем усієї квартири ОСОБА_2 та визнати ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м..

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.03.2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині одного покупця та визнання права власності на 1/4 частину квартири, обєднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, вселення, зобовязання не чинити перешкод та визначення порядку користування квартирою.

В судове засідання призначене на 29.11.2016 року сторони не зявилися.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надала заяву про продовження розгляду справи за її відсутності на первісних позовних вимогах наполягає проти зустрічного позову заперечує.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 в судове засідання 29.11.2016 року не зявилися, представник ОСОБА_10 надала заяву про продовження розгляду справи за її відсутності проти первісного позову заперечувала на зустрічних позовних вимогах наполягала .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судові засідання повторно не зявилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, причин неявки суду не повідомили, в звязку з чим, їх неявка визнана судом не поважною.

Відповідно до положень ст. 169, 197 ЦПК України продовження розгляду справи здійснюється без участі сторін та без здійснення фіксування судового засідання технічними засобами.

Будучи присутньою в судових засіданнях 06.07.2016 року, 06.09.2016 року, 10.11.2016 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Зустрічний позов вважала необґрунтованим, просила застосувати строки позовної давності до зустрічного позову. Пояснила, що договір укладений між сторонами, посвідчений нотаріально, зареєстрований в реєстрі, особисто підписаний ОСОБА_2, який своїм підписом підтвердив договір. Укладання такого договору відповідає вільному рішенню, волевиявленню. Зафіксовано, що гроші отримані від покупців. Гроші передавалась однією спільною сумою, однак частина цих грошей належала їй. На момент придбання квартири вона працювала на ПАТ "ОСОБА_11 Кривий Ріг" спеціалістом, гроші на квартиру вона заощаджувала, на протязі якого часу вона не рахувала. Крім того вони разом придбали бойлер, двері, вікна, разом з ОСОБА_2 проживали до травня 2014 року, а потім він закрив квартиру та змінив замки. За квартиру вона не платить, так як там не проживає.

Будучи присутнім в судовому засіданні 10.11.2016 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 пояснив, що спірна квартира це його помешкання, він за нього повністю заплатив. Проживає там з сім'єю вже 3 роки. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 є його дружиною. В свій час ОСОБА_1 його обманула, відмовилася від їх відносин. Свій зустрічний позов підтримав в повному обсязі, наполягав, що спірна квартира придбана лише за його кошти, отримані ним від продажу його попередньої квартири. ОСОБА_1 грошей на спірну квартиру не давала. На час придбання квартири ОСОБА_1 обіцяла йому вийти за нього заміж, вона попросила дати їй частину квартири, як доказ його серйозних намірів. При цьому вона не стала дружиною та у цю квартиру вона не зайшла. Після укладання угоди, він заселився у квартиру, а вона повернулася до свого колишнього чоловіка. Просив в задоволені первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Будучи присутньою в судовому засіданні 10.11.2016 року представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 підтримала позицію ОСОБА_2.

В судовому засіданні 06.09.2016 року свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він декілька разів зустрічався з сім'єю ОСОБА_2. Сергій у нього займав гроші на придбання квартири. Десь у 2013 році він купив квартиру на Східному. Тоді він спілкувався з ОСОБА_2. Вони не обговорювали скільки грошей хто вносить. Він гроші зайняв, потім зателефонував та віддав гроші. Під час укладання угоди, він не був присутнім. Він займав ОСОБА_2 десь 3000 тисячі доларів. Один раз вони у гості приїздили, вони разом відпочивали. Борг ОСОБА_2 йому повернув у 2013 році.

В судовому засіданні 06.09.2016 року свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає 10 років. Він перевозив речі з двокімнатної квартири на нову квартиру. Після продажу однокімнатної квартири всі речі перевезли на м-н Східний. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що він продав квартиру на мкр. Гірницькому та купив на Східному. Квартири однакові. Він не казав, що хто ще купував квартиру.

В судовому засіданні 06.09.2016 року свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що знає ОСОБА_2 з ранніх років, разом купували квартири, дружили. Усі маніпуляції з квартирами почалися, коли він познайомився з позивачкою. Зіграв на різниці районів, купив квартиру. При коротких зустрічах ОСОБА_2 розказував, що не хоче жити на Гірницькому, йому там не подобалось. За ціновою політикою він був дуже задоволений. Були розмови, що гроші, які він вклав в квартиру були його власні. Ціна квартир на Гірницькому та на Східному була однакова. При переїзді на Східний не було присутні речі інших людей, крім речей ОСОБА_2. В квартирі він речей жінки не бачив. Ще коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 переїхали на мкр. Гірницький у них вже стали погані відносини.

Дослідивши письмові докази по справі, прийнявши до уваги вищевказані пояснення сторін та свідків, суд приходить висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Водопянова, 6/151 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2012 року, їй на праві власності належить 1/4 частина вказаної квартири ( т.1 а.с. 6-9 - копія договору купівлі-продажу, а.с. 5- копія витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

Згідно акту від 28.01.2014 року, ОСОБА_2 в період з 02.11.2012 року по 07.06.2013 року мешкає за адресою АДРЕСА_3 і інших мешканців у даній квартирі у вище зазначений період не існувало і не мешкало, з 07.06.2013 року по 28.01.2014 року ОСОБА_2 мешкає разом з ОСОБА_3 ( т.1 а.с.44- акт).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.07.2015 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вилучення частки із спільної власності залишена без задоволення ( т.1а.с. 185,186 копія рішення). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року вказане рішення залишено без змін ( т.1 а.с.183,184- копія ухвали).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.12.2014 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання договору частково недійсним у частині, що стосується визначення розміру часток, визнання частки власності на квартиру рівними - залишено без задоволення. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання єдиним покупцем квартири - залишено без задоволення. ( т.1 а.с.245 246 копія рішення).

11 жовтня 2014 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 зареєстрували шлюб про що 11.10.2014 року складено відповідний актовий запис № 586 (т. 2 а.с. 73).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Крім того, відповідно до ст. 317, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 фактично виключена з числа користувачів спільного майна, чим порушені її права як співвласника квартири, хоча позивач має рівні з іншим співвласником житла права щодо користування спільним майном, незважаючи на наявність в неї іншої житлової площі, тому первісний позов позивача ОСОБА_1 в частині вселення її у спірну квартиру, що розташована за адресою м. Кривий Ріг, вул. Водоп'янова, 6/151 та визначення порядку користування квартирою підлягає задоволенню.

Встановлюючи порядок користування вищевказаною квартирою, суд виходить з того, що відповідно до технічного паспорту на квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг. вул. Водопянова, буд. 6. кв. 151, вказана квартира, розташована на другому поверсі девятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 39,9 кв.м. у тому числі: 1-а кімната - 12,9 кв.м., 2-а кімната - 9,5 кв.м., 3-я кімната - 17,5 кв.м.; кухні площею 9.2 кв.м.; вбиральні площею 1,0 кв.м.; ванної кімнати площею 2,6 кв.м.; коридору площею 9,6 кв.м., вбудованої шафи площею 0,8 кв.м.. Вказана квартира обладнана балконом площею 0,8 кв.м. та лоджією площею 2,9 кв.м..

Виходячи з розміру часток квартири, що належать сторонам, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок користування ними вказаною квартирою, а саме: виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату, позначену в плані квартири цифрою "2", площею 12,9 кв.м з балконом площею 2,9 кв.м, надати у користування ОСОБА_2 дві інші кімнати позначені цифрами "7", площею 17,5 кв.м з балконом площею 0,8 кв.м та цифрою "5" площею 9,5 кв.м., а кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу - залишити у загальному користуванні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що власником ? часток спірної квартири є ОСОБА_2, членом сім'ї якого є його дружина відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, суд не вбачає підстав для задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 в частині виселення ОСОБА_3, тому суд приходить до висновку про залишення первісного позову в цій частині без задоволення.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, то з наданих сторонами доказів суд не вбачає законних підстав для його задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом статті 235 ЦК України правочин, який вчинено з метою приховати інший правочин, є нікчемним і жодних правових наслідків не породжує, крім наслідків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в даному випадку повинен зазначити, який інший правочин приховується за допомогою укладеного спірного правочину та довести, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Відповідно до п. 4.1 копії договору купівлі-продажу від 19.10.2012 року, що підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначено, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами їм розяснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину (а.с. 6-9).

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що договір купівлі-продажу в частині покупця ОСОБА_1 є удаваним, при цьому суд не може прийняти до уваги ні пояснення свідків по справі ні надані відповідачем позивачем розписки про передання коштів, оскільки вони не можуть свідчити про те, що укладаючи договір купівлі-продажу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в частині продажу та купівлі ? частки спірної квартири, діяли з метою приховати інший правочин. Крім того, ОСОБА_2 не заперечував в судовому засіданні також те, що при укладанні вказаного договору він був присутній, підписував і погодився з тим, що частку квартири купує саме ОСОБА_1, тож відсутня правова підстава щодо визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним правочином в частині одного покупця та визнання спірної квартири його особистою власністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 29, 203, 235, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, вселення, зобовязання не чинити перешкод та визначення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою № 151 у будинку № 6 по вул. Водоп'янова у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Визначити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, надавши ОСОБА_1 у користування ізольовану кімнату, позначену в плані квартири цифрою "2", площею 12,9 кв.м з балконом площею 2,9 кв.м, надати у користування ОСОБА_2 дві інші кімнати позначені цифрами "7", площею 17,5 кв.м з балконом площею 0,8 кв.м та цифрою "5" площею 9,5 кв.м., а кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу - залишити у загальному користуванні.

В інший частині позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині одного покупця та визнання права власності на 1/4 частину квартири залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_15