Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1706/15-ц
Провадження № 2/376/703/2016
У х в а л а

"11" липня 2016 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Ярошенко С.М., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Шапіївка" до ОСОБА_1, треті особи: Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області, ТОВ "Агро-Пай" про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним і застосування наслідків його недійсності,

встановив:

У серпні 2015 року ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, треті особи: Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області, ТОВ "Агро-Пай" про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним і застосування наслідків його недійсності.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 11.09.2015 року позов задоволено частково.

Згідно рішення апеляційного суду Київської області від 04.11.2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року рішення Сквирського районного суду Київської області від 11.09.2015 року, та рішення апеляційного суду Київської області від 04.11.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням наведеного, зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: у позовній заяві необхідно викласти обставини, та зазначити докази, які підтверджують невиконання чи неналежного виконання правочину відповідачем, окрім того у позовній заяві необхідно уточнити коло осіб, які мають приймати участь у справі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.119, 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Шапіївка" до ОСОБА_1, треті особи: Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області, ТОВ "Агро-Пай" про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним і застосування наслідків його недійсності,залишити без руху.

Для усунення вказаних недоліків надати позивачеві строк до двох днів з дня отримання ним ухвали.

Суддя: ОСОБА_2