Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 18 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав у борг грошові кошти у сумі 124 300 грн з процентною ставкою 13,5% річних та кінцевим терміном повернення 18 грудня 2014 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 18 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору 20 березня 2014 року ОСОБА_1 надіслано вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, однак відповідач у добровільному порядку вимогу не виконав.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено договір факторингу № 17, за умовами якого банк відступив на користь останнього право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним 18 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» залучено до участі у справі як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором у сумі 171 773 грн14 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 155 074 грн05 коп., з яких 92 522 грн52 коп. - заборгованість за кредитом, 62 551 грн53 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

У іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав у борг грошові кошти у сумі 124 300 грн з процентною ставкою 13,5% річних та кінцевим терміном повернення 18 грудня 2014 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 18 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, згідно з яким в заставу передано належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль «KIA», номерний знак НОМЕР_1.

20 березня 2014 року ОСОБА_1 надіслано вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, однак відповідач у добровільному порядку вимогу не виконав.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 7 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» становила 171 773 грн14 коп. та складалась із заборгованості за кредитом у сумі 92 522 грн52 коп., 62 551 грн53 коп заборгованості за процентами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у сумі 7 378 грн03 коп.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 17, за умовами якого банк відступив на користь останнього право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним 18 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК Українивизначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положенням ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інтенції дійшов висновку про наявність між банком та відповідачем кредитних правовідносин. Оскільки боржник належним чином не виконував боргові зобов'язання, утворилась заборгованість, що підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке на підставі договору факторингу набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про наявність боргових зобов'язань між сторонами, врахував, що відповідачем презумпція правомірності кредитного договору не спростована, і дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків суду.

Доводів щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про стягнення пені касаційна скарга не містить.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова