Провадження № 2/161/663/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Лаврівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, --

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися в суд із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, яка доводиться ОСОБА_2 - дружиною, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - матір'ю. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, земельні ділянки площею 0,85 га та 1,97 га. Вказує, на те що вони є спадкоємцями першої черги. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли шляхом звернення з відповідними заявами до нотаріуса. Однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, а у зв'язку з тим, що будівля, котра розміщена на зазначеній земельній ділянці не зареєстрована в БТІ, свідоцтво на право власності на земельну ділянку видати не можливо. Враховуючи те, що спадкове майно було набуте за час шлюбу, воно є спільним майном подружжя, то спадкуванню підлягає відповідна частка з нього, яка належала спадкодавцю.

Просили визнати в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен зокрема, подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Від відповідача Лаврівської сільської ради на адресу суду надійшла заява про визнання позову. У своїй заяві просить розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 16), спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

З свідоцтва про одруження (повторне) серії НОМЕР_2 (а.с. 18) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 10.02.1957 року.

З довідки Лаврівської сільської ради від 20.11.2015 року № 585 вбачається, що згідно запису погосподарської книги за 2015 рік за ОСОБА_6 значиться: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1; земельна ділянка загальною площею 0,85 га; земельна ділянка площею 1,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 19).

За час перебування в шлюбі, на підставі рішення Лаврівської сільської Ради народних депутатів № 11-2/2 від 28.03.1997 року, ОСОБА_6 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га в с. Лаврів Луцького району для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,25 га), ведення особистого підсобного господарства (0,60 га), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 (а.с. 27).

З матеріалів справи вбачається, що за життя подружжям здійснено будівництво житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами на вищевказаній земельній ділянці.

З повідомлення КП «ВО БТІ» від 05.11.2015 року №1562 встановлено, що дерев'яний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 - зруйновано, а на його місці побудовано новий - цегляний, житловою площею 55,6 кв.м.(а.с. 20). Наявність його в натурі підтверджена матеріалами справи (а.с. 21-25). Внаслідок проведеної інвентаризації адреса житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 змінився на «АДРЕСА_1 (а.с. 66).

З технічного паспорта на будинковолодіння по АДРЕСА_1 вбачається, що будинковолодіння складається з житлового будинку «А-1, а, а1», погріба з шийкою «Б-1», хліва «В-1», хліва-прибудови «в», гаража «Д-1», гаража-прибудови «д», вбиральні «Г», літньої кухні «Е-1», хліва-прибудови «е», колодязя «Ж», огорожі «1». Відповідно до зроблених відміток, приміщення «А-1, а», «В-1», «в», «е», «Д-1», «д», «Е-1» є самочинно збудованими (перебудованими) приміщеннями.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КпШС України, чинного на момент отримання у користування земельної ділянки та проведення будівництва житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки, вищевказане нерухоме майно, яке входить до складу спадщини, набуте за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в шлюбі, то воно належить їм на праві спільної сумісної власності.

Виходячи з рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, на момент смерті ОСОБА_6 їй як спадкодавцю та її чоловіку ОСОБА_2 належало по 1/2 частині будинковолодіння кожному та по 1/2 кожної із земельних ділянок.

Отже, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,85 га та 1/2 частини земельної ділянки площею 1,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заповіт на спадкове майно померла ОСОБА_6 не складала. А тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 є її чоловік - ОСОБА_2 та діти - ОСОБА_3, ОСОБА_4

Факт родинних відносин позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з спадкодавцем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 13-15,18).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частин 1-3, 5 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При вирішенні справи суд враховує правову позицію викладену в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі.

Згідно з абз. 7 п. 3.2 зазначеного інформаційного листа - право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право постійного користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України).

Таким чином, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК України) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК України є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216,1218 ЦК України.

Суд вважає, що за життя спадкодавець ОСОБА_6 мала право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно перейшло до позивача у порядку спадкування, відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК.

На даний час, у зв'язку зі смертю матері, позивачі можливості отримати дозвіл на узаконення самочинних будівель не мають. Власником земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, була ОСОБА_6, яка отримала її на підставі рішення Лаврівської сільської Ради народних депутатів № 11-2/2 від 28.03.1997 року.

Ввести в експлуатацію самочинне будівництво від імені ОСОБА_6, також вже не можливо, у зв'язку з її смертю.

Позивачі прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори, що відповідає вимогам ст. 1269 ЦК України. Однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не отримали, оскільки житловий будинок, який розташований на ній не зареєстрований в установленому законом порядку.

Відповідач у справі позовні вимоги визнав та не заперечує щодо задоволення позову.

Оформити спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6, позивачі не мають можливості, оскільки при житті мати не узаконила самочинне будівництво та не провела його відповідну реєстрацію, тобто право власності на самочинно збудоване майно може бути визнане тільки рішенням суду.

Отже, враховуючи, встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачами необхідно визнати право власності на самочинно побудовані споруди в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Оскільки спадкуванню підлягає 1/2 частка житлового будинку та 1/2 частка земельної ділянки, як частка у спільному майні подружжя, то за позивачем ОСОБА_2 слід визнати право власності на 4/6 частин (1/2 - частка у спільному майні подружжя + 1/6 - успадкована частка після смерті дружини) у спадковому майні, за позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, за кожним зокрема, по 1/6 частини з усього спадкового майна.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що за позивачами слід визнати право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, що розташована в с. Лаврів, відповідно до визначених часток кожному із позивачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 328, 357, 370, 392, 1222, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на:

- 4/6 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1;

- 4/6 частини земельної ділянки площею 0,85 га (з яких: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га), яка розташована в селі Лаврів Луцького району Волинської області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Лаврівської сільської Ради народних депутатів № 11-2/2 від 28.03.1997 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на:

- 1/6 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1;

- 1/6 частини земельної ділянки площею 0,85 га (з яких: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га), яка розташована в селі Лаврів Луцького району Волинської області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Лаврівської сільської Ради народних депутатів № 11-2/2 від 28.03.1997 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на:

- 1/6 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1;

- 1/6 частини земельної ділянки площею 0,85 га (з яких: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га), яка розташована в селі Лаврів Луцького району Волинської області та належала ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Лаврівської сільської Ради народних депутатів № 11-2/2 від 28.03.1997 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій