У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справу в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгострах», про стягнення страхового відшкодування, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання поруки припиненою за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариствокомерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2007 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 38 436 доларів 76 центів США на строк до 18 березня 2014 року зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. На забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день з ОСОБА_3 укладено договір застави, згідно з яким останнійпередав банку в заставу автомобіль «Great Wall», державний номерний знак НОМЕР_1, а з ОСОБА_4 - договір поруки. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2012 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2007 року в розмірі 21 351 доларів 34 центи США, однак рішення суду не виконано.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, уточнивши позовні вимоги, позивач зазначав, що станом на 26 лютого 2015 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 56 679 доларів 03 центи США, з яких 21 351 доларів 34 центи США уже стягнуто судовим рішенням, яке не виконано.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2007 року в розмірі 35 327 доларів 69 центів США, що є еквівалентом 1 060 190 грн 16 коп. та судові витрати.

У березні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом та просили: стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 109 713 грн 60 коп.; визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по збільшенню процентної ставки за користування кредитом з 1 листопада 2008 року до 12,12 % річних; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 19березня 2007 року в тому числі пені, виходячи з процентної ставки за користування кредитом у розмірі 10,08 % річних за період з 1листопада 2008 року до 21 листопада 2013 року включно з урахуванням фактично сплачених позичальником коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати,посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині зустрічного позову не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що банк вже реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, про що є рішення суду від 1 жовтня 2012 року. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання зазначеного судового рішення та несплати боржником вказаної заборгованості.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що банк після ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2012 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором мав право у разі невиконання цього рішення пред'явити позов лише щодо сум, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 19 березня 2007 рокуміж ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у розмірі 38 436 доларів 76 центів США на строк до 18 березня 2014 року зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. На забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день з ОСОБА_3 укладено договір застави, згідно з яким останній передав банку в заставу автомобіль «Great Wall», державний номерний знак НОМЕР_1, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2012 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2007 року в розмірі 21 351 доларів 34 центи США, однак рішення суду не виконано.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 5.1 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що цей договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором останній платіж боржником здійснено 7 лютого 2011 року, тобто після ухвалення судового рішення від 1 жовтня 2012 року погашення заборгованості не здійснювалось.

Проте апеляційний суду порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував, чи виконано судове рішення про стягнення кредитної заборгованості; не врахував, що ухвалення судового рішення від 1 жовтня 2012 року не змінює строк дії кредитного договору, встановлений у п. 7.1 до 18 березня 2014 року та дійшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині позовних вимогпро стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко