Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1868/15 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ провадження 22-ц/778/1416/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У позові зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.04.2010 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 31.01.2015 року у неї утворилась заборгованість в сумі 23 537 грн. 46 коп., яка складається з: 11 916 грн. 74 коп. заборгованість за кредитом, 9 073 грн. 70 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 950 грн. 00 коп. заборгованість з комісії за користуванням кредитом, 500 грн. 00 штраф (фіксована частина), 1 097 грн. 02 коп. штраф (процентна складова), просило суд стягнути з ОСОБА_2 зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09.04.2010 року на загальну суму 23 537 грн. 46 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна» у розмірі 3 000 грн. зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір був укладений у формі анкети-заяви.

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною ОСОБА_2, остання погодилась, що вказана заява разом з пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, зобов»язується їх виконувати, а також регулярно знайомитися із їх змінами, що розміщуються на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк»(а.с.8-9).

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1; 2.1.1.2.6;2.1.1.2.12 для надання послуг ОСОБА_3 видає клієнту картку, яка може використовуватися держателем для оплати товарів та послуг, отримання/внесення грошових коштів в банківських установах та через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, передбачених договором.

Дослідивши обставини справи, суд встановив, що за характером укладений ОСОБА_2 договір від 08.04.2010 року являвся договором приєднання.

Як передбачено ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом також враховано, що відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України , договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В обґрунтування позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором від 08.04.2010 року позивач посилався на невиконання відповідачем умов вказаного договору.

Як вбачається з наданої банком виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_2, з моменту укладання договору розмір кредитного ліміту за її кредитною картою збільшувався, 07.08.2011 року був збільшений до 13 000 грн., а 23.01.2012 року- знижений до 12200 грн., що погоджується з положеннями п.п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, які становлять невідємну частину кредитного договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність доказів на підтвердження факту підвищення ліміту кредитування до 12200 грн. є безпідставними.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Наданий позивачем в якості письмового доказу відповідно до ст. 64 ЦПК України розрахунок заборгованості станом на 31.08.2014 року у сумі 23 537 грн. 46 коп., з яких 11 916 грн. 74 коп. заборгованість за кредитом, 9 073 грн. 70 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 950 грн. 00 коп. заборгованість з комісії за користуванням кредитом, 500 грн. 00 штраф (фіксована частина), 1 097 грн. 02 коп. штраф (процентна складова) згідно п.1.1.5.20 Умов і Правил погоджується як з умовами договору , так і з даними про рух коштів на рахунку ОСОБА_2, докази на його спростування відповідачем не надані.

Отже висновок суду про доведеність того, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 08.04.2010 року станом на 31.08.2014 року складала 23 537 грн. 46 коп. і відповідно до положень ст.ст. 599,526, 527, 530, ч.2 ст. 1054, ч.ч.1,3 ст. 1049, ч.2 ст. 1050 ЦК України підлягає стягненню на користь позивача, являється обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір від 08.04.2010 року був укладений з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів не є суттєвими, оскільки положення названого Закону застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору.

Між тим, вимоги щодо недійсності кредитного договору ОСОБА_2 в порядку ст. 119 ЦПК України з цих підстав по даній справі не заявлялись і предметом судового розгляду не були, у звязку з чим доводи стосовно несправедливості умов договору в силу ч.2 ст. 303 ЦПК України не можуть бути предметом перевірки, оскільки знаходяться за межами розглянутого по суті позову.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 3145, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: