У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Дроботя В.В., Власова С.О.,

секретарі: Маринець Д.М.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року у справі за поданням начальника МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управляння юстиції про визначення частки у спільній сумісній власності боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А:

Начальник МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду із поданням про визначення частки боржника ОСОБА_2 будинку за адресою м. Ужгород, вул. Осипенка,37, у розмірі ? частки. Подання мотивує тим, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС знаходиться виконавче провадження №49146561 по виконанню виконавчого напису №1852 виданого 26.10.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3.Ю. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 2 718 849,80 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року подання задоволено.

Визнано, що боржнику ОСОБА_2 належить частка в розмірі ? будинку №37 по вул. Осипенко в м. Ужгороді.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якою просить: скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами вирішується судом за поданням державного виконавця з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Посилання суду на те, що безумовною підставою для визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу у рівних частках є його набуття під час шлюбу є передчасним, оскільки для визначенні часток у спільній сумісній власності подружжя законодавець обумовлює необхідність визначення підстав набуття права власності під час шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, що апелянт ОСОБА_1 отримала земельну ділянку в м. Ужгороді по вул. Осипенка, 37 та незакінчений будівництвом житловий будинок на підставі договору дарування від 1 липня 2003 року.(а.с.23).

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України до майна, що є особистою приватною власністю дружини ( чоловіка) належить:

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до додаткової угоди №1 до Кредитного Договору №CNL-800/057/2005 від 19 вересня 2005 року апелянт уклала із Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» цільовий кредитний договір та отримала 78 000 доларів США для закупівлі будівельних матеріалів та завершення будівельних робіт (а.с.24).

Як вбачається з наданих додатків до апеляційної скарги, - кошти апелянт отримувала індивідуально чотирма траншами, за які вона придбала всі будівельні матеріали та оплачувала будівельні роботи. Закупівлі та організаторські роботи проводила одна, а саме закупляла будівельні матеріали, що засвідчено чеками, у яких вказано її імя.

Відповідно до довідки податкової інспекції та копії звітів субєкту малого підприємства, саме апелянт повертала позичені у банку гроші та відсотки за користування.

Не встановлена участь ОСОБА_2, який значиться боржником в межах даної справи, і у будівництві спірного обєкту та наданні фінансової допомоги. Будинок було зареєстровано як приватну власність ОСОБА_1

Зареєстровані у цьому будинку тільки апелянт та її неповнолітня донька.

Таким чином, матеріалами справи спростовується факт наявності у ОСОБА_2 частки в розмірі ? будинку № 37 по вул. Осипенко в м. Ужгороді.

Судом першої інстанції дані обставини не враховані та не перевірені.

Судом також не було враховано і положення ст. 70 Сімейного Кодексу України, де вказано на те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними і що при визначенні часток суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Ухвала постановлена без належного зясування обставин справи, перевірки їх доказами, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312-315,317,319 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року скасувати, постановити по справі нову ухвалу, якою у задоволенні подання МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управляння юстиції про визначення частки у спільній сумісній власності боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді