Справа №295/3682/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Содель А.С., Слончак А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 06.10.2014 року о 17-30 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Східна Гоголівська в м. Житомирі та, рухаючись по вул. Гоголівській, яка є другорядною, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по вул. Східна, що є головною дорогою, в результаті чого відбулося зіткнення, у звязку з чим автомобіль марки «Тойота» змінив напрямок руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_3, який рухався в зустрічному напрямку, та транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.12.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу за № АІ/2726446, тому позивачу було частково відшкодовані матеріальні збитки за пошкодження належного їй автомобіля в сумі 17730,22 коп., які були перераховані на рахунок СТО. Але оскільки згідно наряду-замовлення від 28.02.2015 року вартість ремонту становила 24532,21 грн., їй довелося за власний рахунок сплатити різницю в сумі 6801,99 грн. та купити за власні кошти на суму 646,00 грн. шину, пошкоджену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 7447,99 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та сплачений судовий збір.

У судове засідання позивач, відповідач та представник третьої особи не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Позивач надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи в її відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог.

Відповідач причин неявки не повідомив та заяви про розгляд справи в його відсутності до суду не надходило. У раніше поданій до суду заяві про залучення до участі у справі співвідповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» вказав, що оскільки він застрахував свою відповідальність за шкоду, завдану майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, через що страховик зобовязаний відшкодувати позивачу матеріальну шкоду.

Представник третьої особи надіслав до суду письмові пояснення, в яких просить проводити розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого позивачу автомобіля була визначена з урахуванням зносу в сумі 17730,22 грн. , що було сплачено позивачу 24.12.2014 року.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовпідлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначені ст. 1192 ЦК України, якою передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну,відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як убачається з постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.12.2014 року (а.с. 55) 06.10.2014 року о 17-30 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Східна Гоголівська в м. Житомирі та, рухаючись по вул. Гоголівській, яка є другорядною, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по вул. Східна, що є головною дорогою, в результаті чого відбулося зіткнення, у звязку з чим автомобіль марки «Тойота» змінив напрямок руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_3, який рухався в зустрічному напрямку, та транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і доказуванню не підлягає.

Судом встановлено, що пошкоджений автомобіль марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_3 належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 56).

За полісом № АІ/2726446 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.08.2014 року (а.с. 32) забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, яким на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди керував відповідач. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» є страховиком згідно цього договору страхування. Зазначеним полісом визначено в розмірі 50000,00 грн. ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого, та франшизу в розмірі 0 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) належного позивачу автомобіля від 08.10.2014 року (а.с. 27), складено страховий акт № 10 від 23.12.2014 року (а.с. 46) та визначено суму страхового відшкодування в розмірі 17730,22 грн. на підставі рахунку № ПР-К-000047 від 07.10.2014 року ФОП Рябчук (а.с. 5, 44), яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_3 складає 34785,70 грн., з чим погодилася позивач згідно заяви-погодження від 22.12.2014 року (а.с. 26).

Листом від 23.12.2014 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» повідомило позивача про прийняття рішення щодо виплати їй страхового відшкодування в розмірі 17730,22 грн. (а.с. 45). Як зазначено в позовній заяві, ці кошти були перераховані страховиком на рахунок СТО, де проводився ремонт пошкодженого автомобіля марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_3, що також підтверджується платіжним дорученням № 3Р065973 від 24.12.2014 року (а.с. 9).

Оскільки для повного покриття шкоди проведення ремонтних робіт не вистачало перерахованих страховиком коштів позивач сплатила 28.02.2015 року на рахунок СТО (ФОП Рябчук) 6801,99 грн., що підтверджується квитанцією від 28.02.2015 року (а.с. 7), так як вартість відновлювального ремонту була визначена в сумі 24532,21 грн. (а.с. 6), а страхове відшкодування перераховане на ремонтні роботи в сумі 17730,22 грн. (24532,21 17730,22 = 6801,99).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено шину переднього лівого колеса належного позивачу автомобіля, про що вказано в п. 11 описаних пошкоджень автомобіля акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) належного позивачу автомобіля від 08.10.2014 року (а.с. 27 зворотна сторона), складеного страховиком. Втім до суду не надано оригіналу квитанції автомагазину АТЛ від 24.02.2015 року на підтвердження сплати позивачем 646,00 грн. за придбання однієї шини, а в матеріалах міститься лише її копія (а.с. 8).

Отже, суд вважає доведеними обставини, що для повного відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням належного їй автомобіля, виплаченого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» на його ремонт страхового відшкодування було недостатньо, у звязку з чим потерпілій довелося за власний рахунок сплатити за проведені ремонтні роботи різницю в сумі 6801,99 грн.

Верховним Судом України в справі № 6-2808цс15 ухвалено постанову від 20.01.2016 року, в якій зроблено правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок Верховний Суд України обґрунтував наступними аналізом правових норм, які також регулюють спірні відносини.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

У справі, яка розглядається, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким завдано їй матеріальної шкоди, не предявляючи при цьому вимог до страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» цивільно-правової відповідальності відповідача, що керував на час виникнення страхового випадку забезпеченим цим страховиком транспортним засобом.

Хоча вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_3 не перевищує визначеного полісом № АІ/2726446 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.08.2014 року ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого, однак це не перешкоджає позивачу вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права шляхом звернення до суду з вимогою саме до винної особи, яка завдала шкоди, про стягнення з нього різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою для повного відшкодування шкоди.

За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача 6801,99 грн. на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, що є різницею між доведеними належними та допустимими доказами фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Разом з тим, суд вважає необхідним зауважити, що відповідач не позбавлений права порушувати питання про захист свого майнового інтересу як особи, яка здійснювала керування забезпеченим транспортним засобом на час виникнення страхового випадку (страхувальника), оспорювати повноту виконання ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» своїх обовязків страховика в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 06.10.2014 року.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 158, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 6801,99 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 243,60 грн. судового збору, а всього 7045,59 грн. (сім тисяч сорок пять гривень пятдесят девять копійок).

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова