АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1858/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Гаврилова О.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 31.12.1987 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те,що шлюбні стосунки припинилися з 2010 року, відсутні спільний бюджет та спільне господарство,позивач просив розірвати шлюб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає,що суд своєю ухвалою від 04.09.2015 року надав мінімальний строк для примирення, хоча вона просила надати 6 місяців на примирення,оскільки бажає зберегти сім»ю.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що шлюб між сторонами укладений 31 грудня 1987 року . З 2011 року сімейне життя сторін погіршилось, почали виникати сварки та конфлікти. Тривалий час подружжя фактичні шлюбні відносини не підтримує, спільне господарство не веде, проживає окремо, неповнолітніх дітей не має.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи про те, що примирення неможливе, шлюб носить формальний характер і його збереження є недоцільним.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та розірвавши шлюб між ним та відповідачем, суд виходив з того, що сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, і подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не навела доводів, які б спростовували висновок суду, як не вказала і переконливих підстав для надання сторонам більшого строку на примирення, ніж той, який було надано судом першої інстанції ( два місяці), враховуючи, що відповідно до ст. ст.111 СК України, 191 ЦПК України, його надання є правом суду , а не його обов»язком.

При цьому слід зазначити, що дана справа перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції з кінця листопада 2015 року, проте примирення подружжя так і не відбулось.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів про те, що розірвання шлюбу суперечить інтересам жодного з них, що мають істотне значення.

Не встановлено порушень судом першої інстанції і норм процесуального права, що тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Суд з"ясував фактичні взаємини подружжя, обставини їх життя, причини розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -