Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Спецбуденерго», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Спецбуденерго» (далі - ТОВ «БК «Спецбуденерго»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «БК Спецбуденерго» було укладено договір про надання овердрафту № MSBKOB3.187925.004, відповідно до умов якого банк зобов'язався здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника у разі відсутності на ньому коштів у межах встановленого банком ліміту. З моменту здійснення таких платежів позивач вважається таким, що надав позичальнику кредит у формі овердрафту з лімітом на суму 500 000 грн терміном до 03 листопада 2014 року, зі сплатою 16 % річних за користування кредитом та сплатою комісії за встановлення ліміту в розмірі 1 % від суми встановленого ліміту.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № РХ029031.145469.004 та з ОСОБА_4 договір поруки № РХ029031.187915.001, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ТОВ «БК «Спецбуденерго».

Позивач зазначав, що свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Однак відповідач належним чином свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим позивачем неодноразово направлялись повідомлення з вимогою достроково повернути суму заборгованості. Зазначало, що станом на 06 липня 2015 року загальний розмір заборгованості становив 535 268 грн 08 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ БК «Спецбуденерго» на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором від 04 листопада 2013 року в розмірі 535 368 грн 08 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши неналежне виконання ТОВ «БК Спецбуденерго» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, стягнув суму заборгованості лише з ТОВ «БК «Спецбуденерго», оскільки вважав, що станом на 01 жовтня 2014 року порука ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинилася з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Суди під час розгляду справи встановили, що 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «БК «Спецбуденерго» укладено договір про надання овердрафту № MSBKOB3.187925.004, згідно з умовами якого банк зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника 2600.5.019544737 у разі відсутності на ньому коштів у межах встановленого банком ліміту. Ліміт овердрафту на дату укладення договору складав 500 000 грн, який надається терміном до 03 листопада 2014 року, зі сплатою 16 % річних за користування кредитом та сплатою комісії за встановлення ліміту в розмірі 1 % від суми встановленого ліміту.

У забезпечення виконання умов договору про надання овердрафту 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір поруки № РХ029031.145469.004. Того ж дня між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № РХ029031.187915.001. Відповідно до умов вказаних договорів поручителі поручилися перед банком за виконання ТОВ «БК «Спецбуденерго» зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Виходячи із ч. 4 ст. 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У справі, яка переглядається, пунктом 16 договору поруки встановлено, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

За пунктом 1.6 кредитного договору строк його дії встановлено до 03 листопада 2014 року.

Тобто договором поруки встановлено строк її припинення - після закінчення п'яти років від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Проте суди на вищевикладене уваги не звернули, належної оцінки змісту п. 16 договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_3, про встановлення строку дії договору у 5 років не надали.

За таких обставин, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд,дійшов передчасного висновку щодо припинення поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана