Провадження №2/263/3088/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданим до суду його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 12.12.1996 року ОСОБА_1 його дружина ОСОБА_4 та мати дружини ОСОБА_5 прийняли участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 (вул.50 років СРСР) в м.Маріуполі. 19.03.2008 року померла ОСОБА_5, її спадщину 1/3 частину вказаної квартири прийняла дружина ОСОБА_4 оскільки проживала разом з матірю, але до нотаріуса вона не звернулася з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. 7.11.2010 року померла дружина позивача ОСОБА_4, залишилося спадкове майно, у вигляді 2/3 частини квартири, яка складається із 1/3 частини, що належить їй на праві власності за приватизацією та 1/3 частини, як спадщина від померлої матері. Спадкоємцями спадщини померлої дружини є він та їх донька ОСОБА_3 Оскільки він проживав разом з дружиною на час смерті, то він є особою, що прийняла спадщину. 17.10.2016 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а 18.10.2016 року подав заяву про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус видала йому 18.10.2016 року свідоцтво на спадщину дружини, що складається з 1/3 частини, яка належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Обєднанням підприємств житлово-комунального господарства Маріупольської міської ради. Постановою від 31.10.2016 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/3 частину спадщини дружини, яку вона прийняла від матері, оскільки за життя дружина не оформила своїх спадкових прав, тому просить суд визнати за ним право власності на вказану частину квартири.

Позивач та його представник, належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, представник надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, двічі направила до суду заяви, в яких позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, просила розглянути справу за її відсутності.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши надані докази та враховуючи позицію сторін відносно спірних правових відносин, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини.

Згідно свідоцтва про народження серії РБ номер 524132, народилася 20.04.1940 року ОСОБА_6, її матірю в свідоцтві значиться ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО номер 089481, зареєстрований шлюб 26.03.1964 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, дружина змінила прізвище на ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про народження серії ІV-УР номер 2426802, народилася 9.01.1965 року ОСОБА_3, про що в книзі записів актів громадянського стану 23.01.1965 року зроблено відповідний запис за №99, її батьками в свідоцтві зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.1996 року Обєднанням підприємств житлово-комунального господарства Маріупольської міської ради за реєстровим №45290, зареєстрованого у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 3.01.1997 року, запис у реєстровій книзі за №35777, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи вимоги ст.370 ЦК України, чистки ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на вказану квартиру є рівними, кожному належить по 1/3 частині, оскільки інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За свідоцтва про смерть (серії І-НО №277481) ОСОБА_5 померла 19.03.2008 року.

За свідоцтва про смерть (серії І-ЖС №187971) ОСОБА_4 померла 7.11.2010 року.

Згідно особистого рахунку №60104 на квартиру АДРЕСА_1 (вул.50 років СРСР) в м.Маріуполі, в ній значаться зареєстрованими ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 останні відповідно до 3.12.2010 року та 4.04.2008 року.

Стаття 1218 ЦК України, передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня її відкриття, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України в першу чергу право на успадкування за законом має той з подружжя, який його пережив, батьки та діти спадкодавця. За ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Отже за ст.1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги за життя ОСОБА_4 прийняла спадщину померлої матері ОСОБА_5 та стала власником 2/3 частини спірної квартири.

Після смерті ОСОБА_4, позивач по справі, як спадкоємець першої черги прийняв спадщину померлої дружини.

Досліджена в судовому засіданні спадкова справа №121/2016 до майна померлої 7.11.2010 року ОСОБА_4 свідчить про те, що з часу смерті матері до теперішнього часу, відповідач ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, навпаки 17.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 18.10.2016 року отримав свідоцтво на спадщину дружини, що складається з 1/3 частини, яка належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Обєднанням підприємств житлово-комунального господарства Маріупольської міської ради.

Постановою від 31.10.2016 року нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/3 частину спадщини дружини, яку вона прийняла від матері, оскільки за життя дружина не оформила своїх спадкових прав.

Спадкоємці за законом мають право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України).

Дії відповідача ОСОБА_3 та надані заяви свідчать, про те що вона, як спадкоємець першої черги відмовилась від прийняття спадщини на користь батька.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 3 вказаного вище Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщин.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У даному випадку таким правом скористався позивач, звернувшись до суду з відповідним позовом.

У зв'язку з тим, що померла ОСОБА_4 за життя своєчасно не зареєструвала право власності на спадщину матері ОСОБА_5 у вигляді 1/3 частини спірної квартири, тому законні інтереси ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, отже позов слід задовольнити.

Керуючись, ст.ст.10,11,60-61,88,197,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, подану до суду його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/3 частку квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко