Єдиний унікальний номер 235/9473/15-ц Номер провадження 22-ц/775/605/2016
Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Постолової В.Г.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про тлумачення заповіту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про тлумачення заповіту, посилаючись на те, що 30.05.2015 року відкрилась спадщина після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла в с. Гнатівка Красноармійського району Донецької області, на належну їй на підставі Державного акту на право власності серії НОМЕР_1, виданого 25.12.2006 року, земельну ділянку площею 6,4146 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лисівської сільської ради Красноармійського району. Спадкоємцями за законом є вона, донька померлої та відповідачка - онука померлої за правом представлення, оскільки син спадкодавця ОСОБА_4.ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. При житті ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області 25.01.2002 року, яким заповіла їй та ОСОБА_5 належне їй право на земельну частку ( пай), посвідчене Сертифікатом серії ДН №0106717, яка знаходиться у колективній власності КСП ім. ХХ11 Партійного з'їзду розміром 7,54 умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, а в разі її виділення в натурі - цей земельний пай. В прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом нотаріусом було відмовлено у зв'язку з тим, що в заповіті не визначено об'єкт спадкування та рекомендовано звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту. Вважає, що дійсною волею спадкодавця було передати їй у спадщину саме ? частину земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на час смерті на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого 25.12.2006 року, оскільки в заповіті визначено, що передається право на земельний пай, посвідчений Сертифікатом серії ДН №0106717, який знаходиться у колективній власності КСП ім. ХХ11 партійного з'їзду розміром 7,54 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, а в разі виділення її в натурі - цей земельний пай. Просила ухвалити рішення, яким розтлумачити заповіт, складений ОСОБА_4, посвідчений секретарем виконкому Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області від 25.01.2002 року, згідно якого визначити, що ОСОБА_4 заповідає ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,4146 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лисівської сільської ради Красноармійського району кадастровий номер НОМЕР_2, належний спадкодавці ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 25.12.2006 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про тлумачення заповіту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року посилаючись на те, що воно ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 3, 10 ЦПК України та ст.1236 ЦК України. На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність спору між нею та відповідачем, оскільки вони між собою не спілкуються, а подана відповідачем заява про слухання справи без її участі та визнання позовних вимог не є належним підтвердженням факту відсутності спору. Також позивач вважає, що вірно обрала спосіб захисту свого цивільного права, а саме тлумачення заповіту, який не є фактичним внесенням змін у його зміст.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені повістками та телефонограмами, які зареєстровані у журналі телефонограм за №№ 1100, 1101 та 1102 від 4 березня 2016 року; крім того повідомлення про розгляд справи розміщено на веб-сайті Апеляційного суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада України». Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутній спір між спадкоємцями, позивачкою невірно обраний спосіб захисту своїх прав, а позовні вимоги про тлумачення заповіту є фактичним внесенням змін у його зміст.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

А згідно статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області 25.01.2002 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла належне їй право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ДН №0106717, яка знаходиться у колективній власності КСП ім. ХХ11 партійного з'їзду розміром 7,54 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, а в разі виділення її в натурі - цей земельний пай - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних долях.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 1 вересня 2015 року була зареєстрована спадкова справа, спадкодавцем за якою є ОСОБА_4.

Проте, як зазначила в позовній заяві ОСОБА_1, Другою красноармійською державною нотаріальною конторою їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки в заповіті не визначено об'єкт спадкування, у зв'язку з чим заповіт потребує тлумаченню.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про тлумачення заповіту, позивачка зазначила як відповідача ОСОБА_2 - дочку ОСОБА_5, на користь якого ОСОБА_4 зробила заповідальне розпорядження. В матеріалах справи є заява ОСОБА_2, в якій вона позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, тобто погодилась з тим, що заповіт підлягає тлумаченню.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про неправильно обраний позивачкою спосіб захисту та відсутність спору між сторонами, що унеможливлює розгляд справи судом, є помилковим.

Зі змісту заповіту вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 заповіла належне їй право на земельну частку (пай), а в разі виділення її в натурі - цей земельний пай. Тобто, заповітом охоплений і виділений в натурі земельний пай.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Держгеокадастру у Красноармійському районі ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25.12.2006 року (кадастровий номер НОМЕР_2),де об'єктом нерухомого майна вказана земельна ділянка площею 6,4146 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лисівської сільської ради, замість сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ДН №0106717, яка знаходиться у колективній власності КСП ім. ХХII Партз'їзду розміром 7,54 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що свідчить про те,що земельна частка (пай) були виділені ОСОБА_4 в натурі, що узгоджується зі змістом заповіту, а також не суперечить положенням ст. 1236 ЦК України, відповідно до якої заповідач має право охопити заповітом також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наміром спадкодавця ОСОБА_4 була передача у спадщину права на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ДН №0106717, тобто до виділення земельного паю в натурі, а після виділення його в натурі - передача земельної ділянки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1, 309 ч.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І ШИ В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_4, посвідченого секретарем виконкому Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області від 25.01.2002 року, реєстр №41, встановивши,що ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,4146 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Лисівської сільської ради Красноармійського району, кадастровий номер НОМЕР_3, належну спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 25.12.2006 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді: