Справа № 204/6555/16-ц
Провадження № 2/204/2493/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Григоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона-ОСОБА_12 є внучкою - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, який заповідав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 своїй жінці ОСОБА_4, яка на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_5 та після його смерті була зареєстрована та проживала у домоволодінні АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги на вказане домоволодіння. ОСОБА_4 прийняла спадщину у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном. Таким чином, ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, але за життя через свій стан здоров'я вона не звернулася до відповідних органів для оформлення своїх спадкових прав. ОСОБА_4, що мешкала за адресою: АДРЕСА_1 склала заповіт та заповідала все своє майно позивачу, при цьому державним нотаріусом був перевірений заповіт від 06.05.1955, зареєстрований зареєстровим №3-2600). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, серед іншого, складається з домоволодіння АДРЕСА_1. Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, прийняла позивач, яка зареєстрована та мешкаю за адресою: АДРЕСА_1 з 1959 року. За рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.1973 року, що набрало законну силу 20.10.1973 року, її позов до ОСОБА_7 про визнання ідеальних часток домоволодіння був задоволений, на праві особистої власності виділено померлому ОСОБА_5 житловий будинок літ.Б-1 з тамбуром, житловий будинок літ. В-1 та сіни, сарай літ.Е-1, вбиральня Ж, огорожа, а всього 37/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 957 рублів. В подальшому було прийнято рішення виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів від 21.05.1993 № 208/7 «Про визнання права особистої власності і прийняття в експлуатацію житлового будинку літ.А-1, розділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних двори і відміну рішення №402 від 26.03.1981 «Про узаконення гаражу по АДРЕСА_1 за гр.ОСОБА_8». Для підготовки вказаного рішення фахівцями КП ДМБТІ було проведено обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 на предмет його розподілу. Актом обстеження від 12.02.1993 встановлено, що житлові будинки літ. Б-1 та літ.В-1 побудував ОСОБА_9, в його користуванні перебуває земельна ділянка площею 467 кв.м., і тому можливо розділити домоволодіння на два окремих, при цьому домоволодінню ОСОБА_5 надана поштова адреса: АДРЕСА_1 про що було зазначено в п.З вказаного рішення від 21.05.1993 № 208/7. В подальшому був виготовлений новий технічний паспорт на виділене домоволодіння, у зв'язку з чим була змінена позначка літер по плану житлового будинку по АДРЕСА_1 з літ.Б-1 на літ.А-1., житлового будинку з літ.В-1 на літ.Б-1. Через сімейні обставини вона звернулася до 3-й Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою від 13.05.2016 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6. За моїм зверненням була заведено спадкову справу №329/2016. Але за листом КП ДМБТІ ДОР від 14.06.2016 №8005 реєстрація права власності за вказаною адресою не проводилося. З посиланням на відсутність державної реєстрації на об'єкт нерухомого майна -житловий будинок по АДРЕСА_1 позивач отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.07.2016. 24.07.2016 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 було проведено технічну інвентаризацію домоволодіння по АДРЕСА_1, за результатами якої встановлено, що будівництво житлового будинку літ. А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м. та житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м. відбулось до 05.08.1992 року, а саме житловий будинок літ. А-1 побудований у 1916 роки, а житловий будинок літ. Б-1-у 1941 році. Відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 вказані об'єкти нерухомого майна не належать до самочинного будівництва і не підлягають введенню в експлуатацію. Враховуючи викладене вона змушена звернутися до суду із даним позовом і просить визнати за нею-ОСОБА_12 Л.В. право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ.А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м., споруди, замощення №№1-4,1 за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи- Третьої дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно наданої суду заяви просили розглядати справу за відсутністю представника нотаріальної контори у зв'язку із виробничою завантаженністю.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.1951 року, що підтверджується записом акту про шлюб №367 від 11 березня 1951 року (а.с.70).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане Кіровським ЗАГС 09 червня 1966 року, відповідний запис № 1862 (а.с.6).

Згідно заповіту від 06 травня 1955 року ОСОБА_9 заповів все належне йому майно, де б воно не було і з чого не складалося, все, що на день смерть буде належати йому і на що він за законом матиме право, в тому числі належне йому домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_6. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, та зареєстрований у реєстрі за № 3-2600 (а.с.8).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, в тому числі і на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - спадковий будинок).

За змістом статті 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті ОСОБА_5, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

На день смерті ОСОБА_5 з ним разом була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_4, що підтверджується довідкою № 2145 від 19.04.2016 року, виданою головою квартального комітету № 4. Згідно вказаної довідки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 02.08.1950 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_12 (а.с.54).

Статтею 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року встановлюється, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_5 разом з ним проживала його дружина - ОСОБА_4, яка фактично вступила в управління та почала володіти спадковим майном а отже прийняли належне спадкодавцю нерухоме майно.

Згідно довідки Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 2993/02-14 від 02.11.2016 року встановлено, що після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, з заявами про відмову/прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтв про право на спадщину не видавалося (а.с. 49).

За наведених обставин суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, яка прийняла спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а отже набула на нього право власності у порядку спадкування за заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, видане 13 грудня 1967 року Кіровським ЗАГС, відповідний запис № 4084 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого повторно 05 січня 2006 року, позивач ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м.Бішкек Киргизської республіки, її батьками зазначені: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с.10 зворотній бік).

Згідно довідки Красногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану № 471/03-71 від 19.09.2005 року зазначено, що у Красногвардійському відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб ОСОБА_15 та ОСОБА_16, запис акта № 220, після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_12». 07 квітня 1978 року у Красногвардійському відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано розірвання шлюбу, запис акту № 494 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - спадковий будинок), який вона успадкувала в порядку спадкування за заповітом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5

Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 1973 року, вирішено на праві вприватної власності виділити померлому ОСОБА_5: житловий будинок Б-1 з тамбуром, житловий будинок В-1 з сінями, сарай-Е-1 з сінями, вбиральню-Ж, водо колонку №2, забор, що складає 37/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1; ОСОБА_7 виділити: житловий будинок А-1 з тамбуром, сарай-Г з тамбуром, сарай-Д. вбиральня-3, водокалонка-№1, що складає 63/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до акту від 12 лютого 1993 року, затвердженого начальником Міжміського бюро технічної інвентаризації, досліджено домоволодіння по АДРЕСА_1 на предмет поділу його на два самостійних домоволодіння. При дослідженні встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 882 м2, на ділянці мається три житлових будинки: житловий будинок А-І, що належить ОСОБА_7, житловий будинок Б-І і В-І побудував ОСОБА_9 Пропонується поділ домоволодіння на два самостійних за фактичним користуванням. В користуванні ОСОБА_7 знаходиться земельна ділянка пл. 415 м2 і залишити поштову адресу: АДРЕСА_1. В користуванні ОСОБА_5 знаходилася земельна ділянка пл. 467 м2 та присвоїти поштову адресу: АДРЕСА_1-а (а.с.28).

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів № 208/7 від 21.05.1993 року «Про визнання права особистої власності і прийняття в експлуатацію жилого будинку літ.А-1, розділу домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних двори і відміну рішення №402 від 26.03.1981 року «про узаконення гаражу по АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_8», було вирішено наступне: 1. Відмінено рішення № 402 від 26.03.1981 року Красногвардійської ради народних депутатів. 2. Визнано право особистої власності на жилий будинок літ.А-І, сіни літ.а-І і а,-І, гараж літ.Д і сарай літ Г по АДРЕСА_1 за гр.ОСОБА_7, прийнято жилий будинок в експлуатацію з кількістю житлових кімнат - 4, житловою площею 46,6 м.кв, загальною - 62,4 м.кв. приміщення А-2 площею 11,3 м.кв вважати, як житлове. 3. Розділено домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних двори слідуючим порядком по факту складеного користування: за жилим будинком, зазначеним на генплані під літ.А-1, який знаходиться у користуванні ОСОБА_7, закріплено земельну ділянку площею 415 м.кв і залишено поштову адресу: АДРЕСА_1; за жилим будинком, зазначеним на генплані під літ.Б-1, який числиться за померлим ОСОБА_9 закріплено земельну ділянку площею 467 м.кв і присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1-а (а.с.27).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 09 серпня 1993 року БТІ, інвентарний номер 19864, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок-А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м, житловий будинок-Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м. сарай-В, вбиральня-Г, огорожа-№1-3, мостіння- І (а.с.14-17).

Відповідно до акту технічної інвентаризації нерухомого майна від 24.07.2016 року, проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1, за результатами якого встановлено, що дерев'яний сарай літ.В знесений. Також встановлено, що житловий будинок літ.А-1 побудований у 1916 році, житловий будинок літ.Б-1 побудований у 1941 році, що згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики україни від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої в МЮУ 10 липня 2001 року (із змінами і доповненнями) не є самочинним та не потребує введення в експлуатацію (а.с.25).

Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.06.2016 року за № 8005, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі відстуні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.67).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленому за станом на 24 липня 2016 року, інвентаризаційна справа №0055, за замовленням ОСОБА_3 зазначено, що вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м., споруди, замощення №№ 1-4, І (а.с.21-24).

Як вже зазначалося, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

На випадко своєї смерті вона залишила заповіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР у редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно заповіту від 29 вересня 1967 року ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно, де б воно не було і з чого не складалося, ОСОБА_16 - позивачу по справі. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_17, та зареєстрований у реєстрі за № 2-4577(а.с.9).

На день смерті ОСОБА_6 з нею разом була зареєстрована та проживала її онучка ОСОБА_6 (шлюбне прізвище - ОСОБА_3), що підтверджується довідкою № 2146 від 19.04.2016 року, виданою головою квартального комітету № 4. Згідно вказаної довідки померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 02.08.1950 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на день її смерті за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.54).

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_3 прийняла спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року, вступивши в управління та володіння спадковим майном, житловим будинком,розташованим за адресою: АДРЕСА_1

З метою отримати свідоцтво про парво на спадщину за заповітом ОСОБА_3 звернулася до державного нотаріуса.

З матеріалів спадкової справи № 329/2016 встановлено, що після смерті спадкодавця до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини № 950 від 13 травня 2016 року звернулася ОСОБА_3, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійне місце проживання: АДРЕСА_1, яка залишила на її ім'я заповіт, посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.09.1967 року за реєстром №2-4577. На день її смерті залишилася спадщина, яку вона прийняла (а.с.51).

Інших спадкоємців, після смерті ОСОБА_6, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, судом не встановлено.

За наведених обставин суд вважає встановленим той факт, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_18, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, є позивач по справі - ОСОБА_3

18 липня 2016 року представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1, діючи на підставі довіреності звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_18, що підтверджується заявою №1369 від 18 липня 2016 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 329/2016 (а.с.73).

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно постанови державного нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. від 18 липня 2016 року, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_4 у зв'язку з ненаданням позивачем документу, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок, та відсутністю реєстрації права власності (а.с.11).

Враховуючи що право власності на спадкове майно було набуто у період дії цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Підсумовуюич все вищенаведене та приймаючи до уваги те, що позивач успадкувала за законом право на нерухоме майно, у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що останній за життя не здійснив державної реєстрації своїх прав на нього, суд вважає, що успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задоволенню.

На підставі ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року, ст.ст. 1-4Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 80, 88, 197, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ.А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м., споруди, замощення №№ 1-4, І за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_18, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез