Справа № 309/857/16-ц
Провадження № 2/309/779/16
У Х В А Л А

15 березня 2016 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Сідей Я.Я. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Хустський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів.

Вивчивши позовну заяву і додані до неї документи, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

У відповідності з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містить і Постанова КМУ № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до п.п.1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску, якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тобто вищевказані вимоги нормативних актів дають підстави для висновку, що позовні вимоги у такій категорії справи повинні містити строк конкретно визначеної поїздки неповнолітньої особи з зазначенням держави прямування та часу перебування в цій державі.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи вважаю, що позов не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки є неконкретним, як вбачається із змісту позовної заяви, предметом позову є надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_4, 14.09.2005 року без згоди відповідача для необмеженої кількості поїздок до повноліття дитини та надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини без згоди відповідача, позовні вимоги не конкретизовані - предмет позову носить загальний характер, не містить чіткого визначення держави, до якої позивач просить дозволити виїзд неповнолітньої, не зазначено, на який проміжок часу необхідний виїзд дитини за межі України, хто супроводжуватиме дитину за кордоном, що є порушенням діючого законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі є порушенням Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями.

Відповідно до ч. 8 ст. 119 ЦПК України якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження. Однак прізвище представника, вказане у позовній заяві не співпадає з прізвищем, зазначеним у довіреності.

Відповідно до ч.5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач в позовній заяві обєднала дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме: про надання дозволу на виготовлення проїзного документу (паспорту) на неповнолітню дитину для виїзду за кордон та надання дозволу на виїзд за кордон (країни за переліком) неповнолітньої дитини, до досягнення нею повноліття, без згоди та супроводу батька.

Разом з цим, пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Натомість позивачем такі вимоги закону при предявленні даного позову до суду не враховані, судовий збір сплачений лише за одну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, сплаті підлягає судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Нормативно-правовим актом, що регулює питання звернення до місцевого загального суду є Цивільний процесуальний кодекс України, відповідно до ч. 1 ст. 3 якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. ст. 121, 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог,

викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Хустський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хустського

районого суду: підпис: ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_5