Справа № 464/3375/16-ц
пр.№ 2/464/1146/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за позовом третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL 62069 у розмірі 63 587,28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.07.2008р. ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», кредитний договір № CL 62069 на загальну суму 12 000,00 грн. з терміном повернення кредиту до 15.06.2013р., процентна ставка становить 36,00 % річних. Зазначений кредит був отриманий на споживчі потреби. Позичальник зобов'язався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, отримані кредитні кошти не повернула, відсотки за договором не сплатила. В зв'язку з порушенням боргових зобов'язань просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.

Третя особа, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитний договір № CL 62069 від 04.07.2008р. є недійсним, оскільки позичальник ОСОБА_1 перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, а в силу вимог ст.65 СК України, для укладення нею згаданого кредитного договору мала бути наявна згода іншого члена подружжя, тобто його згода, як чоловіка. Так як цей договір виходить за межі дрібного побутового, згоду на який він не надавав, при цьому кредитор володів відомості щодо сімейного стану позичальника, відтак банком явно не дотримано вимоги чинного законодавства, порушено принципи справедливості та добросовісності, а тому кредитний договір слід визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. В задоволенні позову третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 просить відмовити, оскільки такий є повністю безпідставним, жодних підстав для визнання кредитного договору недійсним немає.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов банку заперечила та пояснила, що банк порушивши вимоги кредитного договору та чинного законодавства України у сфері надання послуг та банківської діяльності втратив право вимоги до кредитним договором. Починаючи з моменту виникнення заборгованості за кредитним договором і до часу пред'явлення даного позову жодного інформування, повідомлення, вимоги, в порядку передбаченому договором та законодавством, щодо необхідності погашення заборгованості, від ПАТ «Універсал Банк» до позичальника не надходило. Вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а поважних причин його пропуску не наведено, а тому клопоче про застосування строку позовної давності у даних спірних правовідносинах, що має наслідком відмову в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк». Водночас, висловила підтримку в позові третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2, оскільки вважає, що вимоги такого повністю підставні та законодавчо обгрунтовані.

Представник третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю заперечив позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», з тих підстав, що в силу положень ст.65 СК України, укладений між сторонами кредитний договір слід визнати недійсним, задоволивши відповідно тим самим позов третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Універсал Банк» та позов третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 04 липня 2008р. між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого являється ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір № CL 62069 про надання споживчого кредиту у розмірі 12 000,00 грн. строком до 15.06.2013р. зі сплатою 36,00% річних за користування кредитними коштами.

Згідно умов кредитного договору, а саме п.7.2.1. позичальник зобов'язався повністю та своєчасно виконувати усі свої зобов'язання за цим договором. Так, згідно п.5.1 договору, погашення позичальником основної суми кредиту та сплати процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтетних платежів у строк та сумах, встановлених для сплати таких ануїтетних платежів.

Водночас, кредитор, у відповідності до положень п.9.1 кредитного договору, може призупинити надання кредиту та/або достроково витребувати погашення всієї суми кредиту за цим договором у разі настання будь-якого з наступних випадків: п.9.1.1. - прострочення позичальником сплати щомісячного платежу та/або його частини (чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом) та /або сплати інших грошових зобов'язань позичальника за цим договором, строком 90 календарних днів та більше; п.9.1.2. - порушення позичальником будь-якої умови договору щодо якої погоджено, що вона є істотною; п.9.1.3. - порушення позичальником в істотному відношенні актів та рішень будь-яких органів державної влади стосовно кредиту; п.9.1.4. - істотне повідомлення фальшивих даних, упущення або приховування інформації, що вимагається за формою Анкети-заяви про надання кредиту позичальнику, в тому числі у заявах, зроблених позичальником.

Згідно поданих позивачем відомостей, відповідач не виконав умов договору, отримані кредитні кошти не повернув, у зв'язку із чим станом на 29.03.2016р. виникла заборгованість в сумі 63 587,28 грн., з якої - 10 765,91 грн. - прострочена заборгованість по сумі кредиту; 8 060,38 - прострочені відсотки; 44 760,99 грн. - підвищенні відсотки. Згідно представлено позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договорі, вбачається, що останню проплату по кредиту відповідачем проведено 01.06.2010р.

Згідно положень п.6.6 кредитного договору, кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов'язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим договром (якщо мають місце), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора, в одному з наступних випадків: затримки сплати частини кредиту та/або процентів за його користування принаймні за один календарний місяць (п.6.6.1.); сума поточної заборгованості позичальника перевищує суму непогашеного кредиту більше ніж на 10% (п.6.6.2.); несплата позичальником більш ніж одного щомісячного платежу, що перевищує 5% суми кредиту (п.6.6.3.); іншого істотного порушення умов цього договору (наприклад, прострочення сплати коштів на користь кредитору за цим договором) (п.6.6.4.).

Слід взяти до уваги, те що п.6.7 кредитного договору, чітко визначено, що поштова квитанція, якою підтверджується відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику на його адресу для листування, зазначену у ст.13 цього договору, вважається документальним підтвердженням відправлення кредитором листа з вимогою до позичальника виконати зобов'язання позичальника за пунктом 6.6. цього договору, повністю усунути порушення зобов'язань позичальника, повністю або частково погасити кредити, тощо.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

У відповідності до ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Представник відповідача клопоче про застосування строків позовної давності, оскільки останню проплату за кредитним договором позичальником було здійснено ще 01.06.2010р., а після цього та по день пред'явлення даного позову, банк, як кредитор, жодного разу не звертався до позичальника, у визначений законом та договором спосіб, з вимогою про погашення заборгованості.

В свою чергу, представником позивача не наведено суду будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності, не надано жодних фактичних доказів з даного приводу (в т.ч. підтвердження про надсилання боржнику вимоги щодо повернення кредитних коштів). Судом взагалі не встановлено жодних обставин, які би перешкоджали позивачу своєчасно, у межах визначеного законом трирічного строку позовної давності, звернутись до суду із даним позовом.

Згідно ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду України від № 6-116цс13 від 06.11.2013р. та № 6-126цс13 від 26.11.2013р., постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012р.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 Цивільного кодексу України, поважності причин пропуску такого строку представником позивачем не наведено, а представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Щодо заявленого третьою особою, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 позову про визнання недійсним кредитного договору, то в задоволенні такого суд відмовляє з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В обгрунтування своїх позовних вимог представник третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги покликається на необізнаність його довірителя про факт укладеного між відповідачами ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № CL 62069 від 04.07.2008р., хоча в силу положень ст.ст.61, 65 СК України повинен був дати згоду на здійснення такого правочину. При цьому третя особа у своєму позові та її представник у судовому засіданні, ствердили, що третя особа та відповідачка ОСОБА_1 на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 105692 від 20.08.2001р., ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет.

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, як вбачається зі змісту ст.65 СК України, зазначена норма закону регламентує «Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». Відповідно до вимог частин 1 та 2 зазначеної статті - дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Оскільки оскаржуваний третьою особою кредитний договір не є договором щодо розпорядження спільним майном подружжя, та такий не створює ніяких обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, суд вважає, що до даних правовідносин не можна застосовувати положення ст.65 СК України, а тому посилання третьої особи на недійсність договору за вказаних обставин є безпідставним.

Так, згідно згаданих норм СК України, у таких йдеться про майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак жодних доводів про те, що кредитний договір відповідачем ОСОБА_1 був укладений в інтересах сім'ї, а кошти використані в інтересах сім'ї, третьою особою у своєму позові та її представником в судовому засіданні не наведено та доказів на підтвердження таких відомостей не представлено. Сам факт перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 не свідчить про те, що укладений між сторонами по справі кредитний договір впливає на права та обов'язки третьої особи.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № CL 62069 від 04.07.2008р. немає, а тому в задоволені позову третьої особи слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі ст.ст.16, 203, 215, 257, 267, 509, 526, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.61, 65 СК України та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

В задоволенні позову третьої особи, що пред'являє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий: