Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/819/15-ц
Провадження № 2/321/3/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2016

у складі: головуючого судді - Ворожбянова А.М.

при секретарі - Бородіної І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивачів - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - ОСОБА_3

за участю представника ПАТ «Страхової компанії «Оранта-

Січ» - Даргіль С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні залу суду смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Страхової компанії «Оранта-Січ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Страхової компанії «Оранта-Січ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свій позов позивачі обґрунтовують наступним. Так, 16.09.2013 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, поблизу села Плодородне Михайлівського району Запорізької області, водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем «ВАЗ - 2102» державний номер НОМЕР_1, рухаючись зі сторони села Плодородне у напрямку села Старобогданівки, по автошляху «С 081104 Олександрівка - Плодородне - Старободанівка», на 19,5 км, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7, який внаслідок отриманих травм не сумісних з життям помер. Постановою слідчого кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_6 було закрите. В постанові слідчого жодних обставин непереборної сили чи умислу потерпілого не вказано.

Страховий поліс за №2358296 від 12.05.2013 року на автомобіль був оформлений ОСОБА_8 через страхову компанію ПАТ «СК «Оранта-Січ». Згідно страхового полісу №2358296 від 12.05.2013 року передбачено допуск до управління транспортним засобом осіб зі стажем водія не менше трьох років. Однією із умов правомірного допуску до управління транспортним засобом є стаж водія не менше трьох років, ОСОБА_6 отримав посвідчення водія 31.08.2010 року, тоб-то мав допуск.

Позивач ОСОБА_5 є матір'ю, загиблого ОСОБА_7. Позивач ОСОБА_1 є дочкою загиблого ОСОБА_7. Матеріальна та моральна шкода спричинена їм в результаті смерті ОСОБА_7, який загинув під час дорожньо-транспортної пригоди.

17.09.2013 року ОСОБА_6 через своїх родичів сплатив ОСОБА_5 5000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. 09.12.2015 року за №12-12/4785 ПАТ «СК «Оранта-Січ» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування. 09.12.2015 року за №12-12/4786 ПАТ «СК «Оранта-Січ» відмовила ОСОБА_5 у виплаті страхового відшкодування. В результаті смерті ОСОБА_7, який загинув під час дорожньо-транспортної пригоди, просять суд стягнути з ПАТ «СК «Оранта-Січ» передбачені законом страхові виплати на користь потерпілих, а саме: на користь ОСОБА_5, регламентну виплату у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у сумі 41292 гривень; на користь ОСОБА_1, та ОСОБА_5 моральну шкоду по 6882 гривень кожній у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у загальній сумі 13764 гривень; на користь ОСОБА_1, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі, який не перевищує 12 мінімальних заробітних плат, у сумі 13764 гривень. Стягнути із ОСОБА_6, на користь ОСОБА_1: різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908,11 гривень та немайнову (моральну) шкоду у сумі 43118 гривень; на користь ОСОБА_5 немайнову (моральну) шкоду у сумі 43118 гривень; Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_6 та Страхової компанії ПАТ «СК «Оранта-Січ» судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 10550 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягала на задоволенні позовних вимог та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2 наполягав на задоволенні позовних вимог позивачів та пояснив суду, що враховуючи положення законодавства України, відповідач ОСОБА_6 несе цивільно-правову відповідальність за спричинену смерть ОСОБА_7 в результаті дорожньо-транспортної пригоди під час управління ним транспортним засобом який віднесений до джерела підвищеної небезпеки, тому п.1 ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути застосований до даного спору. Вважає заперечення ПАТ «СК «Оранта-Січ» є необгрунтованими. Вказав, що до відшкодування підлягають витрати пов'язанні з похованням та витрати на поминальний обід та встановлення пам'ятника у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №826 від 11.07.2001 року «Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» Посилається на те, що у відповідності до чинного законодавства, жодних обмежень щодо розміру компенсації за встановлений пам'ятник не передбачено. Пояснив, що позивачам підлягає відшкодуванню моральна шкода у відповідності до норми ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі спричинення шкоди життю чи смерті потерпілого позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в межах ліміту передбаченого полісом, а саме у сумі 100000 гривень, обмеження встановлені тільки лімітом Поліса.

Загиблий ОСОБА_7, 04.10.2005 року проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в селі Зразкове Михайлівського району, що підтверджується довідкою з місця проживання та був батьком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Моральні страждання, які зазнали донька загиблого -ОСОБА_1 та мати загиблого - ОСОБА_5 полягають в наступному: ОСОБА_7 був добрим сином та батьком для потерпілих, який з дитячого віку виховував та проживав разом зі своєю донькою, утримував та турбувався про свою престарілу матір, але був смертельно травмований на дорозі. Відчуття безповоротної втрати близької людини спричинили душевний біль як для матері, яка втратила свого єдиного сина, так і для його доньки, яка втратила свого батька. Отриманий стрес, душевний біль негативно відобразився на їх самопочутті, в результаті чого вони повинні змінювати своє життя, пристосовуватись до того, що більше ніколи не побачать свою рідну людину, яка для них була опорою в їх житті, мати залишилась без синового піклування на старості років, а донька втратила свого батька, який вже ніколи не буде поряд них. Ніякі кошти не повернуть загиблого, і рани з часом не загояться, лише притупиться біль втрати. Психологічні стреси, нервові зриви, переживання привели до вимушених додаткових витрат своїх зусиль для налагодження їх сталого життя. Крім того незгладимі психологічні переживання. Смерть батька сина рідної людини для них потребують від позивачів додаткових зусиль для налагодження їх сталого життя. Враховуючи викладені обставини вважає, що з ПАТ «СК «Оранта-Січ» необхідно стягнути на користь позивачів: ОСОБА_5, яка є особою престарілого віку, пенсіонерка, непрацездатна, і знаходилась на утримані загиблого регламенту виплату із розрахунку 36 мінімальних заробітних плат, тобто 41292 гривень; ОСОБА_1, та ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі 12 мінімальних заробітних плат, по 6882 гривень кожному, у загальній сумі 13764 гривень; ОСОБА_1, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника враховуючи що підтверджені витрати становлять 20672,11 гривень, то за рахунок страхової компанії підлягає відшкодуванню сума яка не перевищує 12 мінімальних заробітних плат, тоб-то 13764 гривень. Іншу суму матеріальної та моральної шкоди, необхідно стягнути на користь позивачів з ОСОБА_6, а саме: різницю у невідшкодованій матеріальній шкоді за рахунок страхової компанії з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди, а саме: 20672,11 гривень - 13764 у сумі - 5000 гривень (сплачена раніше) і становить 1908,11 гривень. Просить стягнути моральну шкоду з ОСОБА_6 з урахуванням суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок страхової компанії: а саме 50000 гривень - 6882 гривень = 43118 гривень кожному. Також просить суд стягнути судові витрати на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_6 та Страхової компанії ПАТ «СК «Оранта-Січ» які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 10550 гривень. В обгрунтування вказаної вимоги вказав, що відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата з 01 січня 2016 року становить 1378 гривень, 40% становить 551,20 гривень за годину роботи адвоката. У відповідності до угоди про надання правової допомоги за №864 від 02.06.2015 року передбачено, що оплата здійснюється на умовах домовленості. За додатковою угодою до п.3.1. передбачено, що винагорода сплачується у розмірі 300 гривень за годину роботи і кожен виїзд до суду у сумі 450 гривень. За актом виконаних робіт від 28.01.2016 року з початку розгляду справи було витрачено 17 годин і за квитанцією №864 від 28.01.2016 року було сплачено 5100 гривень. За розрахунком гранична сума для оплати правової допомоги становить 8282,40 гривень, було сплачено 5100 гривень, що не перевищує граничної суми встановленої законом. Для надання відповідної правової допомоги на досудовому слідстві в порядку кримінального судочинства була укладена угода за №799 від 21.09.2013 року згідно якої адвокат ОСОБА_2, представляв інтереси ОСОБА_1 на досудовому слідстві. Відповідно до Договору на правову допомогу за №799 від 21.09.2013 року та квитанції про сплату гонорару за №799 від 21.09.2013 року витрати пов'язані з правовою допомогою становлять 5450 гривень. Загальний розмір судових витрат становить 10550 гривень. Також просить суд стягнути з ПАТ «СК «Оранта-Січ» передбачені законом страхові виплати на користь потерпілих, а саме: на користь ОСОБА_5, регламентну виплату у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у сумі 41292 гривень; на користь ОСОБА_1, та ОСОБА_5 моральну шкоду по 6882 гривень кожній у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у загальній сумі 13764 гривень; на користь ОСОБА_1, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі, який не перевищує 12 мінімальних заробітних плат, у сумі 13764 гривень. Стягнути із ОСОБА_6, на користь ОСОБА_1: різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908,11 гривень та немайнову (моральну) шкоду у сумі 43118 гривень; на користь ОСОБА_5 немайнову (моральну) шкоду у сумі 43118 гривень; Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_6 та Страхової компанії ПАТ «СК «Оранта-Січ» судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 10550 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги позивачі визнала частково та пояснила суду, що у відповідності до висновку експерта № 1031/15 від 16.03.2015 року. становлено, що дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_6,. вимогам Правил дорожньогоруху не суперечать. Водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування заходів, направлених на зменшення швидкості, а також не міг виконати безпечний маневр об'їзду перешкоди. В ході проведення розслідування по кримінальному провадженню з показів учасника ДТП та встановлених свідків пригоди встановлено, що у всіх випадках в діях ОСОБА_6 не маються невідповідностей вимогам ПДР. В той же час в діях пешехода ОСОБА_7 маються невідповідності вимогам Розділу 4 Правил дорожнього руху України. Вважає, що постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Щодо юридичного значення грубої необережності потерпілого, то згідно вимог ч.2 ст. 1193 ЦК вважає, що вона є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає грубу необережність як обставину, що звільняє володільця від відповідальності. Вважає, що суд при ухвалені рішення має прийняти до уваги, що загиблий ОСОБА_7 був у нетверезому стані, що до моменту ДТП ним же була створена така загрозлива ситуація, про що свідчать покази свідка у кримінальному провадженні. ОСОБА_6 працює в СПП «ЛАНА», його середня заробітна плата за 12 місяців складає у середньому 1407 грн. 80 коп., має на своєму утриманні неповнолітню дитину і непрацюючу дружину та він віддав ОСОБА_5 5000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Від страхової компанії позивач ОСОБА_1 за розрахунком позивача мала отримати 13 764 грн. Різниця невідшкодованої матеріальної шкоди мала скласти 1908,11 грн. На підтвердження матеріальних витрат позивач ОСОБА_1 надала накладну № 17 від 17.09.2013 року на витрати на поховання в розмірі 4467 грн. 00коп. та накладну № 26 від 26.09.2013 року на 7620 грн. на виготовлення пам'ятника , всього на 12067 грн.00коп.

Але відповідно до вимог чинного законодавства відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виготовлення пам'ятників і огорож, виходячи з їх фактичної вартості, де сума таких витрат не повинна перевищувати граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у цій місцевості. Згідно наданої відповідачем довідки гранична вартість стандартних пам'ятників у Михайлівському районі складає від 900 до 1200 грн. Згідно накладної № 1 від 17.09.2013 року ПП ОСОБА_9 було відпущено невідомо кому 80 пляшок горілки «Истина» по 34 грн. за пляшку на суму 2720 грн. Крім того, горілчані вироби відшкодуванню не підлягають. Стосовно витрат на продукти згідно видаткової накладної № ЧП-002378 від 17.09.2013 року на 1587грн.11коп.,- невідомий постачальник та отримувач. Більш того, відсутня калькуляція та меню, невідомо скільки осіб було на поминальному обіді, куди пішли 42 кг. гомілок на 760 грн, які не можна віднести до розумних витрат, згідно до вимог ст.1232 ЦК України, якщо на поминальному обіді, як відомо, було не більше 10-15 осіб. Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Вважає, що надані позивачами видаткові накладні неналежним доказом і відповідно до п.3 ст.58 ЦПК України не може братися судом до розгляду. Видаткові накладні та накладні, які виписані на ім'я позивача підтверджують лише той факт, що вона приймала участь у організації поховання, але ніяк не підтверджують факт понесення позивачем власних грошових витрат. Вважає, що при відсутності вини ОСОБА_6 та наявності вини самого загиблого, адекватною буде сума не вище 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того,вважає, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наявність акту виконаних робіт без документального підтвердження не є належним доказом. Крім того, відсутня елементарна розумність при ствердженні стосовно витрачених 6 годин на підготовку позовної заяви та уточнень до неї. Незрозумілі витрати щодо підготовки пояснень по справі, на що було витрачено 4 години, т.б. де вони, кому надавались й таке інше. Також в порушення вимог чинного законодавства позивачами не надано належних доказів щодо проживання єдиною сімє'ю та перебування ОСОБА_5 на утриманні загиблого та набуття права на відшкодування втраченого заробітку, що позбавляє, її права на отримання втраченого заробітку. Вважає, що вказані в позовній заяві витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають, так як відсутні належні докази. В задоволенні вимоги позивачів стосовно стягнення солідарно з Страхової компанії «Оранта Січ» та ОСОБА_6 матеріальної шкоди відмовити, з урахуванням того, що ОСОБА_6 сплачено в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5000 грн. Просить суд відмовити у стягненні матеріальної шкоди в розмірі 1908 грн.11 коп. та зменшити розмір моральної шкоди в розмірі з 43118 грн. до 2000 грн. які підлягають стягненню з урахуванням вини загиблого ОСОБА_7 та матеріального становища ОСОБА_6 Розмір моральної шкоди зменшити до 2000 грн. Відмовити у стягненні з ОСОБА_6 та Страхової компанії судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 10550 грн.

В судовому засіданні представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Страхової компанії «Оранта-Січ» - Даргіль С.В. позовні вимоги позивачів не визнав та просив в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Так, позивачі не надали жодних доказів настання цивільно - правової відповідальності ОСОБА_6 Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_6 забезпеченого транспортного засобу застрахована в ПАТ «СК Оранта Січ» відповідно до полісу АС /2358296. Строк дії полісу з 12.05.2013 року до 11.05.2014 року. Вважає, що позивачі не довели, в чому саме полягає матеріальна та моральна шкода, з яких міркувань виходять позивачі, визначаючи розмір шкоди та якими доказами вона підтверджується. Просить суд звернути увагу на той факт, що вини ОСОБА_6 в смерті ОСОБА_7 немає. Пригода сталася не з вини ОСОБА_6 а ОСОБА_7, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, тому вважає, що моральні страждання цілком залежать не від дій ОСОБА_6 а від дій ОСОБА_7 - грубої необережності та перебуванні в алкогольному стані. Вважає, що ОСОБА_7 винен у скоєнні ДТП у формі грубої необережності. Враховуючи викладене, вважає, що зазначена подія не має ознак страхового випадку, тому страхова компанія відповідальності не несе.

Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3, представника відповідача публічного акціонерного товариства «Страхової компанії «Оранта-Січ» Даргіль С.В., вивчивши надані докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні, на підставі пояснень сторін, 16.09.2013 року дійсно сталося ДТП за участю водія ОСОБА_6 та пішохода ОСОБА_7, внаслідок вказаної дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та помер на місці пригоди. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 17 вересня 2013 року було закрито, у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Зазначене підтверджується наданим доказом - постановою про закриття кримінального провадження від 19.03.2015 року. За змістом постанови про закриття кримінального провадження достовірно встановлено, що саме ОСОБА_6, керуючи автомобілем «ВАЗ - 2102» державний номер НОМЕР_1, рухаючись зі сторони села Плодородне у напрямку села Старобогданівки, по автошляху «С 081104 Олександрівка - Плодородне - Старободанівка», на 19,5 км, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7, який внаслідок отриманих травм не сумісних з життям помер. Страховий поліс за №2358296 від 12.05.2013 року на автомобіль був оформлений ОСОБА_8 через страхову компанію ПАТ «СК «Оранта-Січ».

За п.1 ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи положення законодавства України ОСОБА_6 несе цивільно-правову відповідальність за спричинену смерть ОСОБА_7 в результаті дорожньо-транспортної пригоди під час управління ним транспортним засобом який віднесений до джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" в пункті 4 вказано про те, що з огляду на презумпцію вини завданої шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Але вказані обставини не підтверджуються жодними доказами.

За постановою Кабінету Міністрів України №826 від 11.07.2001 року «Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» передбачено, що проводиться відшкодування витрат на поховання; придбання одягу, взуття, інших предметів для похорону; організацію поминального обіду; релігійні обряди; виготовлення і встановлення пам'ятників та огорож тощо. Тобто, за даними нормами підлягають відшкодуванню витрати пов'язанні з похованням та витрати на поминальний обід та встановлення пам'ятника.

За змістом п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 459 ЦК у випадку смерті потерпілого, організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Суд вважає, що зазначена постанова Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 7 від 08.07.94 N 11 від 30.09.94 N 15 від 25.05.98 N 9 від 24.10.2003, може застосовуватись в частині, яка не суперечить чинному законодавству.

У відповідності до вимог ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. За чинним законодавством України не передбачено обмежень у витратах на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

У відповідності до зазначеного, суд вважає, що з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 13. 764 грн. так як зазначені витрати підтверджуються наступними доказами, так транспортні витрати підтверджуються угодою від 17.09.2013 року укладеною з ОСОБА_10 про надання автомобіля для перевезення продуктів харчування, та підготовки похорон ОСОБА_7, а саме: перевезення потерпілої до моргу, лікарні, місця ДТП, до органів досудового слідства. Відповідно до розписок було сплачено 2150,00 гривень. Товарним чеком про придбання одежі для захоронення загиблого за №17 від 17.09.2013 року на суму 1297,00 гривень, накладною за №17 від 17.09.2013 року про придбання похоронних атрибутів через ФОП ОСОБА_15 вартістю 4467,00 гривень. Товарним чеком на придбання продуктів харчування для поминального обіду через ФОП ОСОБА_11 на суму 483,60 гривень, витратна накладна Т-00013951 від 17.09.13 року та фіскальним чеком від 17.09.2013 року про придбання через ФОП ОСОБА_12 вина та інших безалкогольних напоїв на суму 348,00 гривень, витратною накладною №ЧП-002378 від 17.09.2013 року про придбання продуктів харчування на суму 1587,11 гривень, накладною №1 від 17.09.2013 року про придбання горілки через ФОП ОСОБА_9 на суму 2720 гривень, накладною за №26 від 26.09.2013 року про замовлення пам'ятника через ФОП ОСОБА_15 вартістю 7620,00 гривень. Загальна сума витрат пов'язаних із похованням загиблого становить: 20672,11 гривень, з відрахуванням сплаченої відповідачем ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 000 грн., а також з врахуванням різниці у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908,11 гривень, яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_6 Тоб-то загальна сума витрат пов'язаних із похованням загиблого 20672,11 грн. - 5000 грн. (добровільно сплаченої відповідачем суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди) та - 1908,11 гривень становить 13764 грн.

Також суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908,11 гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім`ї або близьких родичів, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, «моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки».

В пункті 5 Постанови Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В пункті 9 Постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. А також майнового стану відповідача.

За змістом ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено: страховиком відшкодовується моральна шкода, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У відповідності до ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (час скоєння ДТП), що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана із смертю потерпілого. Тобто, за даною нормою позивачам підлягає відшкодуванню моральна шкода, яку суд вважає задовольнити частково, з врахуванням майнового стану відповідача. Так, у відповідності до наданої довідки про доходи ОСОБА_6 від 06.10.2015 року, його середня щомісячна заробітна плата, складає 1400 грн.. Також з врахуванням тих обставин, що на утриманні у ОСОБА_6 перебуває малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2, у відповідності до наданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та дружина, яка не працює, що підтверджується довідкою від 06.10.2015 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Михайлівської РДА Запорізької області. Факт того, що відповідач перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_13 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4.

Так, суд вважає, що позивачами дійсно доведено факт спричинення їм ОСОБА_6 моральної шкоди, в частині відчуття безповоротної втрати близької людини спричинили душевний біль як для матері, яка втратила свого єдиного сина, так і для його доньки яка втратила свого батька. Отриманий стрес, душевний біль негативно відобразився на їх самопочутті, в результаті чого вони повинні змінювати своє життя, пристосовуватись до того, що більше ніколи не побачать свою рідну людину, яка для них була опорою в їх житті, мати залишилась без синового піклування на старості років, а донька втратила свого батька, який вже ніколи не буде поряд них. Смерть батька та сина - рідної людини для них, потребують від позивачів додаткових зусиль для налагодження їх сталого життя. Проте позивачі не довели ті обставини, в обгрунтування моральної шкоди, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_7 у них були психологічні стреси, нервові зриви, що переживання привели до вимушених додаткових витрат своїх зусиль для налагодження їх сталого життя. Тому, за вказаної обставини, суд вважає задовольнити позовні вимоги в цій частині частково, а саме: стягнути з відповідачів на користь позивачів моральну шкоду в розмірі по 10 000 грн. кожному в сукупності. Так на користь позивача ОСОБА_5 стягнути з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. з ОСОБА_6 2 000 грн., на користь позивача ОСОБА_1 стягнути з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн., з ОСОБА_6 2 000 грн.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначенні в договорі страхування.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №10 від 17.10.2014 року передбачено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. За вимогами п.47-48 передбачено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013 ).

За змістом ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (№4191-VI), передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У відповідності до зазначеного, суд вважає необхідним стягнути солідарно з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 100 грн., які підтверджуються наступними доказами. Так, у відповідності до угоди про надання правової допомоги за №864 від 02.06.2015 року передбачено, що оплата здійснюється на умовах домовленості. За додатковою угодою до п.3.1. передбачено, що винагорода сплачується у розмірі 300 гривень за годину роботи і кожен виїзд до суду у сумі 450 гривень. За актом виконаних робіт від 28.01.2016 року з початку розгляду справи було витрачено 17 годин і за квитанцією №864 від 28.01.2016 року було сплачено 5100 гривень. Вказана сума не перевищує граничної суми встановленої законом, тому суд вважає за необхідне стягнути її з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 В задоволенні іншої суми судових витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, яку позивач ОСОБА_1 просить стягнути, суд вважає необхідним відмовити, у зв'язку з тим, що витрати в цій частині не містять достатньо доказів, так крім того, будуть перевищувати граничну суму встановлену законом.

В задоволенні вимоги про стягнення з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь позивача ОСОБА_5 страхових виплат у зв'язку з втратою годувальника, суд вважає необхідним відмовити з тих підстав, що позивачем та його представником, в судовому засіданні не доведено та не надано достатньо доказів стосовно того, що ОСОБА_5 дійсно знаходилася на утриманні у свого сина - ОСОБА_7

Суд, дослідивши витребувані докази, а саме: довідки з Управління пенсійного фонду України в Михайлівському районі про заробітну плату загиблого ОСОБА_7 та довідку про пенсію ОСОБА_5 приходить до висновку, що ОСОБА_5 не знаходилася на утриманні у свого сина, так як є пенсіонеркою, отримує пенсію, в свою чергу ОСОБА_7 працював та отримував мінімальну заробітну плату та фактично не міг забезпечувати свою матір. За вказаних обставин вимога позивача ОСОБА_5 в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 57, 60, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1187, 1193, 1201, 1202 ЦК України, Постанови №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Страхової компанії «Оранта-Січ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхової компанії

«Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 13764 грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_6, на користь ОСОБА_1

ОСОБА_14 різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908 грн.11 коп.

Стягнути з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_14 солідарно з

ОСОБА_6 та Страхової компанії ПАТ «СК «Оранта-Січ» судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 5100 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М. Ворожбянов