У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт», квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова будинкоуправління № 3 Західного оперативного командування, про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 7 жовтня 2004 року вона придбала кв. АДРЕСА_1. ОСОБА_3 проживає у кв. АДРЕСА_2 та у їх спільному користуванні знаходиться коридор площею 13,5 м.кв, кухня площею 3,3 кв.м та вбиральня площею 1,9 кв.м.

ОСОБА_3 без згоди співвласників будинку та відповідних дозволів перенесла спільну вбиральню, а кухню приєднала до своєї квартири, яка на той час ще не була приватизована, і 3 квітня 2008 року отримала відповідне свідоцтво про право власності.

Вважаючи дії відповідача незаконними, спрямованими на самовільне приєднання до своєї квартири кухні, яка знаходилася у спільному користуванні співвласників будинку, позивач просила визнати за нею право власності на вбиральню площею 1,9 м.кв, яка знаходиться у спільному користуванні і позначена на поверхневому плані числом ХХУП.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що свідоцтвами про право власності на квартири та технічними паспортами визначено площі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також приміщень спільного користування, право власності на які має кожна із сторін. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами неправомірність дій відповідача, які зумовили порушення її прав, а також те, що спірне приміщення має належати саме їй.

Крім того, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 5 грудня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено у позові до ОСОБА_3 про визнання частково недійсною приватизації і встановлено відсутність протиправних дій відповідача щодо захоплення приміщень, які перебувають у спільному користуванні сторін.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: М.В.Дем'яносов О.М.Ситнік