АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6181/16 Справа № 185/6610/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гаврилов В. А. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Богданівської сільської територіальної громади у Павлоградському районі Дніпропетровської області, треті особи: друга Павлоградська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, Павлоградська района державна адміністрація (сектор містобудування та архітектури) управління держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері, ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вказане майно - житловий будинок АДРЕСА_1 Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний будинок, який в свою чергу: спочатку належав ОСОБА_5, яка продала будинок правлінню колгоспу імені «ХІХ з'їзду партії». Колгосп був реорганізований у КП «Нива» та згодом, продано спірне майно ОСОБА_6 Після його смерті, сестра ОСОБА_6, не зареєструвавши права на спадщину продала вказаний будинок брату позивача - ОСОБА_7, який згодом помер. Після його смерті будинок успадкувала мати позивача, яка спадщину прийняла фактично, так як користувалася будинком та присадибною земельною ділянкою, здавала будинок у тимчасове користування односельцям.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 06 вересня 2014 року, померла спадкодавець - ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача - ОСОБА_2

Після смерті матері позивач успадкувала, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, житловий будинок АДРЕСА_2, який належав померлій.

При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2, також, просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1

14 травня 2015 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю документів підтверджуючих право власності померлої ОСОБА_4 саме на житловий будинок АДРЕСА_1

Від початку, спірне домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_5, що підтверджується справою на домоволодіння.

Згідно з довідки Новоруської сільської ради від 26 серпня 2014 року ОСОБА_5 продала житловий будинок АДРЕСА_1 правлінню колгоспу імені «ХІХ з'їзду партії», яке згодом було перейменовано у КП «Нива».

Вказаний договір, як доказ укладеної угоди суду не наданий.

У відповідності до вимог статті 227 ЦК Української ССР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Доказів того, що КП «Нива» згодом продало спірний будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 відсутні.

Докази того, що після смерті ОСОБА_6 його сестра - ОСОБА_8 успадковувала будь-яке майно, в тому числі спірний житловий будинок АДРЕСА_1, також, надано не було.

Відсутні і докази того, що згадана вище ОСОБА_8, в свою чергу, продала спірне майно брату позивача - ОСОБА_7, після смерті якого будинок нібито успадковане матір'ю ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Довідка виконкому Новоруської сільської ради про те, що ОСОБА_7 проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 не може бути доказом права власності на вказаний будинок.

ОСОБА_4 проживала в житловому будинку АДРЕСА_2, тобто за іншою адресою та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого сина на будинок АДРЕСА_1 - не зверталась.

Положеннями ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та вірно виходив із того, що відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки померла ОСОБА_4 не мала на спірне майно права власності, у зв'язку з чим нотаріусом було правомірно відмовлено у прийнятті спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яку було ухвалено із порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема, апелянт посилається на наявність заповіту від 28 жовтня 1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новоруської сільської ради Павлоградського району у Дніпропетровській області, реєстровий №228, згідно змісту якого мати позивача - ОСОБА_4 заповіла все своє майно дочці - ОСОБА_2, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки надані докази та показання свідків щодо фактичного користування та розпорядження спірним житловим будинком разом з присадибною ділянкою матір'ю позивача після сина - ОСОБА_7 не дають правових підстав для визнання належно оформленої спадщини за спадкодавцем ОСОБА_4, у зв'язку з чим, також, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачем.

Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1218, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Отже, за заповітом від 28 жовтня 1996 року реєстровий №228, позивач має право успадкувати все майно померлої ОСОБА_4, тобто тільки житловий будинок АДРЕСА_2, так як права власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 спадкодавець на мала.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова