Справа № 186/120/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2016 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 жовтня 2001 року нею було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрована вона, як власник житла, її колишній чоловік - відповідач по справі та їх донька - ОСОБА_3

23 квітня 2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано.

На момент розірвання шлюбу сторони вже більше двох років не проживали сумісно, відповідач виїхав з м.Першотравенська до м.Києва в 2013 році, там проживає та працює.

Відповідач не цікавиться станом житла, не сплачує комунальні послуги, не утримує його, не планує повертатися та мешкати в спірному житлі, так як вирішив будувати нове життя в іншому місті.

Добровільно знятися з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі відповідач не бажає, пояснюючи це тим, що хоча і не заперечує проти цього, однак приїхати не може.

Позивачці важко самотужки утримувати квартиру, сплачувати комунальні послуги за себе та відповідача, тому просить суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №14, будинку №20 по вул. Горького, м. Першотравенська, Дніпропетровської області.

Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, в телефонному режимі повідомив суд, що з позовними вимогами згідна, просить суд розглянути справу в його відсутність, так як він не може з'явитися до суду, бо вже тривалий час проживає в м.Києві.

Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Дійсно, позивачка ОСОБА_1 26 жовтня 2001 року придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено сторонами та посвідчено Павлоградською товарною біржею за р.№10/10-НДП.

Разом з позивачкою, як власником квартири, в ній зареєстровано: 22 листопада 2001 року її чоловіка ОСОБА_2, 06 листопада 2002 року їх доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується випискою з фінансово - особистого рахунку ПП "Комунальщик - 2" від 12 листопада 2015 року.

Актом №347 від 10 листопада 2015 року ПП «Комунальщик-2» підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 з 2013 року по теперішній час.

Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року підтверджується, що шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

А відтак у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, у даному випадку про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

У відповідність ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

ч.2 ст.405 ЦК України, передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі з 2013 року, витрати по утриманню та обслуговуванню житлового приміщення не несе, його особисті речі в квартирі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки слід задовільнити, визнавши відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Оскільки відповідач визнається таким що втратив право користування житловим приміщенням, то, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - орган державної міграційної служби при винесенні такого рішення, зобов'язаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку, для цього винесення окремого судового рішення не потрібно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що позивачка в позовній заяві не просить покласти судові витрати на відповідача, то суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачкою судові витрати з відповідача по справі.

Керуючись ст.ст.10, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.321,386,391,405, ч.1,2 ст.71, 72 ЖК України, -суд

В И Р І Ш И В:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою №14 в будинку №20 по вул. Горького, м. Першотравенська, Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5ла