АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення правовідносин, розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила припинити правовідносини та розірвати кредитний договір, укладений між сторонами 09.08.2006 року посилаючись на те, що обставини настільки істотно змінилися, що, якби вона могла їх передбачити, то договір не був би укладеним або був би укладений на інших умовах. Договір було укладено на десять років та на час укладення договору курс євро до національної валюти складав 1 євро = 6,45 грн. Проте банк достроково звернувся до суду із позовом до неї про стягнення всієї суми заборгованості за кредитом чим фактично припинив договірні взаємовідносини. Крім того, із суті договору не випливає, що ризик зміни обставин, а саме звернення банку до суду, руйнування фінансової стабільності держави, настання світової фінансової кризи, несе заінтересована сторона.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 753/8212/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/14725/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що висновки суду про те, що вона отримала інформаційний лист про сукупну вартість кредиту та умови кредитування ґрунтуються на припущеннях. Банк не попереджав її про валютні ризики, не повідомив методику для визначення курсу валют, не зазначив сукупну вартість кредиту та фактично ввів в оману позичальника стосовно обсягу її прав як споживача послуг для придбання непотрібних їй кредитних послуг.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2006 року між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», який надалі перейменовано у ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 85 000 євро, що еквівалентно 551 114,08 грн. строком до 09.08.2016 року під 12 % річних.

Пунктом 9.13 розділу 9 вказаного договору передбачено, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для розірвання договору та припинення правовідносин між сторонами за цим договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 цього ж Кодексу що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони кредитного договору визначили у договорі всі істотні умови, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушення зобов`язань по договору тощо. У п. 9.13 договору зазначено, що умови договору позичальнику зрозумілі та вони є для неї справедливими.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як на час укладення кредитного договору так і протягом дії цього договору позивачка була згодна з умовами договору. Позивачка була вільною як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, -змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв діловогообороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За умовами договору позичальник зобов'язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами у визначені договором строки. Звернення кредитодавця з позовом до суду про стягнення всієї суми заборгованості через порушення позивачкою умов договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів передбачено як умовами кредитного договору, так і вимогами чинного цивільного законодавства та дана обставина не є істотним порушенням договору другою стороною (ч. 2 ст. 561 ЦК України).

В момент укладення договору сторони передбачили можливість коливання курсу євро до національної валюти (п.10.2.2 та п. п.10.2.3 договору). Настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2012 року № 6-93 цс 11.

Позивач не заперечувала, що вона порушила умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2015 року стягнуто з позивачки та поручителя у солідарному порядку 47 660,68 євро заборгованості за кредитним договором. Рішення суду не виконане.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання п. 9.12 розділу 9 кредитного договору несправедливим та недійсним.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді