Номер провадження: 22-ц/785/6317/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Драгомерецького М.М.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 08 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третьої особи на стороні відповідача Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області про визнання заповіту недійсним,

встановила:

07 травня 2013 року померла ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно: земельна ділянка.

Посилаючись на те, що він являється спадкоємцем на указане спадкове майно за законом, але не може оформити спадщину із-за того, що є заповіт від імені померлої ОСОБА_4 на імя відповідача по справі ОСОБА_3, позивач звернувся до суду з наведеним позовом.

Відповідач та представник 3-ї особи на стороні відповідача ОСОБА_5І позовні вимоги не визнали, стверджуючи, що заповіт є дійсним і ніяких підстав визнати його недійсним, немає.

Рішенням суду у позові було відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 07.05. 2013 року (а.с.9).

Із наданих Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_4 та заповіту (а.с. 23, 27) видно, що померла ОСОБА_4 дійсно 20 травня 2011 року заповідала все своє майно ОСОБА_3.

Ствердження позивача, що поставлений на заповіті та в книзі реєстрації заповітів підпис не належить Волошиній Н.П., не спростовується експертами та не підтверджено іншими доказами.

Необґрунтовані і посилання позивача та апелянта на те, що нотаріальні дії, а саме засвідчення заповіту від імені ОСОБА_4 20 травня 2011 року було вчинено секретарем сільської ради ОСОБА_5, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, так як згідно наданих сільською радою копій рішень сесії Бобрицької сільської ради (а.с. 178-179) та копії посадової інструкції, з якою ОСОБА_5 була ознайомлена ще 16.11.2010р. (а.с. 180-181) видно, що станом на 2011 рік ОСОБА_5 була секретарем виконавчого комітету Бобрицької сільської ради і мала повноваження, відповідно до ст. 1251 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат», ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на вчинення нотаріальної дії посвідчення заповіту.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги і задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги не доказані і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Посилання представника апелянта на те, що секретар сільської ради не мала відповідних повноважень для засвідчення оспореного заповіту, а тому він є нікчемним, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, так як жодного належного та допустимого доказу з цього приводу апелянт не надав, вказані твердження позивача спростовуються зазначеними вище доказами, які були досліджені в судовому засіданні та приєднані до матеріалів справи. Більш того, відповідно до письмового тексту позовної заяви вбачається, що позивач робив акцент у своїй позовній заяві на недійсність заповіту з підстав сумнівів у тому, що цей заповіт був підписаний дійсно саме Волошиною Н.П., вимоги про нікчемність заповіту позивач до суду першої інстанції не заявляв.

Таким чином твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ОСОБА_6

Судді ОСОБА_7

В.Ф. Парапан