Справа № 534/2704/15-ц
Провадження № 2/534/56/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 із вимогою стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 64 164 грн. 50 коп. Просить також стягнути на власну користь витрати, понесені з оплатою судового збору в розмірі 641 грн. (а.с. 1). Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем свого обов'язку по утриманню дитини.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позові.

Відповідач позов не визнав з підстав, наведених в письмовому запереченні на позов (а.с. 51). В задоволенні позовних вимог просить відмовити за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд, вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення з таких мотивів:

Рішенням Комсомольського міського суду від 16.05.2014 року відповідач зобов'язаний до сплати аліментів в розмірі 1300 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із довідкою - розрахунком, наданим відділом ДВС розмір заборгованості по аліментам, стягуваним на користь позивача за період з 15 квітня 2014 року до 01 листопада 2015 року становить 24 050 грн. (а.с. 7), і стороною відповідача не заперечується, рівно як не заперечується також і механізм обрахунку та розмір нарахованої пені, яка становить 64 164 грн. 50 коп. (а.с. 8).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог та реальної можливості сплати пені в розмірі, на якому вона наполягає, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Отже, чинним законодавством України передбачено відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). У даному випадку відповідальність у вигляді неустойки (пені) є наслідком за неналежне виконання своїх зобов'язань згідно закону та на підставі рішення суду. В той же час неустойка є способом забезпечення належного виконання зобов'язання та способом захисту прав дитини.

Передбачена законом відповідальність може бути застосована лише за наявності вини боржника, яка за обґрунтуванням позивача полягає в умисному, за відсутності будь-яких поважних причин та наявності відповідних матеріальних статків, ухиленні відповідача від передбачених законом обов'язків.

Заперечуючи позов, відповідач посилається на об'єктивні матеріальні обставини, які унеможливлюють сплату пені, що підтверджує відповідними довідками (а.с. 52-60) щодо стану власного здоров'я та відсутності постійного джерела доходу. Крім того, наявність домовленості з позивачем щодо відсутності необхідності сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом та добровільне утримання дитини, за посиланням відповідача виключає правову підставу для застосування відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності вини боржника, як підстави для застосування пені, суд наголошує про наступне:.

Сторонами не заперечується та обставина, що відповідач має статус СПД - ФОП, /довідка про доходи суду не представлена/, зі слів відповідача, через відсутність доходу, відповідні звіти до контролюючих органів ним не подаються. Судом з беззаперечністю встановлена також і та обставина, що розмір аліментів сумою 1300 грн. на місяць був визначений судом з врахуванням позиції самого відповідача (а.с. 61-62), проте заборгованість по аліментам все ж таки виникла з моменту звернення стягувача із позовом до суду, яка зі слів самого відповідача утворилась через усну домовленість з матір'ю дитини щодо відсутності необхідності сплачувати аліменти за рішенням суду, що категорично було заперечене позивачем, а отже є обставиною, яка не знайшла свого підтвердження в суді.

Матеріальне становище відповідача на думку суду також не є таким, що свідчить про об'єктивну неможливість сплати ним аліментів у визначеній судом сумі, оскільки матеріальна спроможність відповідача нести витрати для придбання ліків на особисте лікування у визначеному розмірі (а.с. 53-55) не виключає можливості сплати аліментів на утримання дитини в сумі 1300 грн. на місяць з врахуванням також тієї обставини, що необхідність лікування виникла лише з отриманням травми, що мала місце 23 листопада 2015 року. Що стосується витрат, понесених відповідачем на оплату дитсадочка (а.с. 56,57,59) та періодичного придбання одягу для дитини (а.с. 58), то згадані обставини не можна визнати належним виконанням батьком своїх зобов'язань згідно закону та на підставі рішення суду, і в контексті положень ч.1 ст.196 СК України не є такими, що слугують підставою для звільнення від відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд, з'ясувавши розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів, встановлює строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислює розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до заявленого позивачем строку /меж судового розгляду/, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Згідно із висновком Верховного Суду України, викладеним 01 липня 2015 року у справі № 6-94 цс15 з відступленням від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14) « сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)При цьому нарахування пені не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості».

Приймаючи до уваги положення ч.1 ст.360 -7 ЦПК України, згідно з якою висновок ВСУ щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України має враховуватись судом при застосуванні такої норми права, механізм та суму обрахованої позивачем пені /в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог - станом на 01 листопада 2015 року/ суд вважає вірною і наголошує про наявність правових для її стягнення з боржника в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Питання про с удові витрати вирішене судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196 СК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 64 164 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею в зв'язку із оплатою судового збору в розмірі 641 грн.14 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис Т.В. Окунь

Згідно з оригіналом.

Суддя Т.В.Окунь