АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 11.02.2014 в сумі 32 000,00 грн., інфляційні втрати, за період з 11.08.2014 по 07.06.2016, в сумі 21 707,51 грн., три проценти річних за цей же період у сумі 1 752,00 грн. та судовий збір у розмірі 554,61 грн., посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2016 позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 32 000,00 грн., три відсотки річних у сумі 1 752,00 грн. та судовий збір у розмірі 500,00 грн. 23 коп. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відмову у стягненні суми інфляційних втрат, не обґрунтовано вказавши на те, що позивачем не вірно складений розрахунок індексу інфляції, при цьому жодних власних розрахунків суд не навів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено позивачем лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно складено розрахунок індексу інфляції, оскільки нарахування проводяться за кожен місяць окремо з урахуванням відсотків, а також позивачем не зазначено, яким чином вираховувалися інфляційні втрати, з яких показників, джерел брався за основу індекс інфляції, процентів.

З вказаним висновком суду погодитися не можливо, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.02.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, що підтверджується власноруч написаною розпискою, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 32 000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 11.08.2014. ОСОБА_3 не виконав зобов'язань згідно умов договору та не повернув борг ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно із статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана норма поширюється на виниклі правовідносини сторін, проте відмовив у стягненні інфляційних втрат, мотивувавши відмову тим, що позивачем не зазначено, яким чином вираховувалися інфляційні втрати, з яких показників, джерел брався за основу індекс інфляції, процентів.

Слід зазначити, що позивачем разом з позовною заявою був наданий розрахунок інфляційної складової суми боргу з зазначенням помісячного індексу інфляції і суд, перевіряючи розрахунок і дійшовши висновку, що він не правильно складений, повинен був навести власний розрахунок і мотивувати відмову.

Показники індексу інфляції є загально доступною інформацією і у суду були відсутні перешкоди для перевірки правильності наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат.

Так, порядок проведення розрахунку заборгованості і штрафних санкцій затверджено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індекса інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
11.08.2014 - 07.06..68021761.2253761.22

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 53 761,22 грн.

Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою:

ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості.

Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С - сума боргу; ІІср. - сукупний індекс інфляції.

Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу

Отже, доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з інфляційних втрат є обґрунтованими.

Разом з цим, слід зазначити, що позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 21 707,51 грн., а тому, з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України, стягненню підлягає саме сума заявлена позивачем.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а відтак рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних вимог.

Також, у зв'язку зі збільшенням розміру задоволених позовних вимог, підлягає скасуванню рішення суду й в частині розподілу судових витрат, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої останнім суми судового збору в розмірі 554 грн. 61 коп. (ст. 88 ЦПК України).

В іншій частині рішення суду є законними і обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та в частині розподілу судових витрат - скасувати.

В цих частинах ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інфляційні втрати в сумі 21 707 (двадцять одна тисяча сімсот сім) грн. 51 коп.

Стягнути ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 554 (п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 61 коп.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва