Справа № 159/5346/15-ц
Провадження № 2/159/65/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області под головуванням

судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря Канашкової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 23 січня 2008 року №VOKVGА00001626, укладений між позивачем та ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», а також визнати недійсним договір іпотеки б/н від 31.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Приватбанк» на забезпечення кредитного договору №VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: 23 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено кредитний договір №VOKVGА00001626 згідно якого, відповідач надав позивачеві кредит в розмірі 23800 Доларів США зі сплатою 12.00% річних за користування кредитними коштами строком погашення до 23 січня 2028 року. При цьому позивач отримала готівкою з каси банку 3800 Доларів США, а решта сума, за відсутністю в Банку готівки, була виплачена позивачеві шляхом зарахування на її зарплатну картку 100000 грн. Кошти в сумі 5780 доларів США на сплату страхових платежів, обумовлених у розділі 8 Кредитного догвору позивач не отримувала, а страхові платежі сплачувала самостійно і вчасно. Вказаний кредтиний договір було забезпечено шляхом укладення сторонами договору іпотеки б/н від 31.01.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу.

Разом з тим, при укладенні кредитного договору відповідачем не було відкрито поточного банківського рахунку клієнта, який повинен був використовуватися для видачі та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті. Натомість згідно п. 8.2 оскаржуваного договору для зарахування та погашення кредиту було зазначено транзитний рахунок №2221. Такий рахунок призначений лише для внутрішньобанківського обліку і відкривається банками виключно для власних потреб і не може використовуватися для видачі та зберігання коштів фізичних осіб.

Оскільки пункти 2.1.2 та 8.2. кредитного договору суперечать встановленому чиним законодавством порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійсненнгя касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а порядок погашення кредиту є істотною умовою договору, яка не узгоджена сторонами, така обставина свідчить про недійсність кредитного договору.

Крім цього, за умовами кредитного договору кредит погашається щомісячними рівними платежами, відповідно графіку погашення кредиту, який являє собою додаток №2 до кредитного договору №VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року. Відповідно до висновку аудитора від 02.10.2015 року за наслідками заяви позивача про проведення аудиторського висновку, було розраховано реальну процентну ставку за оспорюваним договором. Зокрема встановлено, що реальна процентна ставка за користування кредитом за оспорюваним договором становить 15,34%, у той час як в договорі зазначено процент 12% річних, а у додатку до договору 12,59 % річних.

Таким чином, волевиявлення учасників спірного кредитного договору не відповідає реальній волі сторін, зокрема волі Позивача, оскільки остання не погодилась би на укладення договору на умовах сплати 15,34% річних, що потягло за собою дорожчання кредиту на 49440,06 доларів США.

Оскільки відповідач приховав від позивача повну та обєктивну інформацію щодо кінцевоїх сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, в діях банку убачаються ознаки обману, що також тягне за собою недійсність договору.

Оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 548 ЦК України не дійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, визнання недійсним кредитного договору тягне за собою визнання недійсним договору іпотеки, яким забезпечено кредитний договір.

У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, прохає його задовольнити, ухвалити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 23 січня 2008 року №VOKVGА00001626, укладений між позивачем та ЗАТ «Приватбанк», а також визнати недійсним договір іпотеки б/н від 31.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Приватбанк» на забезпечення кредитного договору №VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року.

Представник відповідача ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась повторно, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки відповідачем заперечення на висновок судово-економічної експертизи у даній справі, що потребує тривалого часу. Причина, з якої представник відповідача клопоче про відкладення розгляду справи, на думку суду, не є підставою для відкладення розгляду даної справи, оскільки з цих же підстав представник відповідача не зявилась і у судове засідання, яке було призначене на 09.20 год. 21 березня 2016 року.

Відтак суд ухвалює розгляд справи провадити за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У ході судового розгляду встановлено, що 23 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено кредитний договір №VOKVGА00001626 згідно якого, відповідач надав позивачеві кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 29580 дол. США на наступні цілі: у розмірі 23800 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 5780 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп.. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою 12.00% річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, із строком погашення до 23 січня 2028 року.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У ході судового розгляду позивачем не було доведено наявності обставин, наслідком існування яких є визнання недійсним кредитного договору.

Аналізуючи зміст кредитного договору від 23 січня 2008 року №VOKVGА00001626, укладеного між позивачем та ЗАТ «Приватбанк», суд дійшов висновку, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, відповідачем було дотримано вимог п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.55,56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також у повній мірі проінформовано позивача про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оскаржити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним або були одержані у меншій кількості ніж встановлено договором.

Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на ту обставину, що Кошти в сумі 5780 доларів США на сплату страхових платежів, обумовлених у розділі 8 Кредитного догвору позивач не отримувала, а страхові платежі сплачувала самостійно і вчасно.

Однак, згідно Розділу 8, п.п. 2.1.3, 2.2.7 оспорюваного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року кошти у розмірі 5780 Долл. США зарезервовані банком на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених умовами даного Договору. Відтак умовами кредитного договору не передбачено відсоткової ставки за користування вказаними коштами.

Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви в частині недодержання відповідачем в момент посвідчення кредитного договору вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, позивач посилається на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №209/16 від 24.02.2016 року.

Згідно висновку експерта №209/16 від 24 лютого 2016 року за результатами проведення судово-економічної експертизи, встановлена сукупна вартість кредиту на момент укладення Кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року складає: реальна процентна ставка 16,09 %; абсолютне значення подорожчання кредиту 48484,23 дол. США.

За цим же висновком, розмір щомісячного платежу, зазначений у Додатку №2 «Графік погашення кредиту» до Кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, арифметично не відповідає відсотковій ставці, визначеній умовам кредитного договору 12,00% річних.

Однак, аналіз розділу 8 Кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, а також аналіз Дослідження абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року та Дослідження процентних ставок за кредитним договором № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, що містяться у експертному висновку, дають підстави для висновку, що реальна процентна ставка за сплатою за користування кредитом, з урахуванням відсотків у розмірі 1,00% на місяць, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, не перевищує суми реальної процентної ставки, яка зазначена у Додатку №1 до кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, а саме 12,59% річних (а.с.12). Зокрема, як убачається з Додатку 2 до Висновку судово-економічної експертизи, досліджуючи процентні ставки за кредитним договором № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року експерт співставляв дані графіку погашення кредиту (додаток №2 до кредитного договору), який передбачає помісячні платежі у виді винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% від суми зарезервованих ресурсів, відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та тіла кредиту, з розміром процентної ставки у відповідності до умов кредитного договору. При цьому за розмір процентної ставки згідно умов договору експертом взято 12% річних, у той час як п.8.1 Кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, передбачає плату за користування кредиту окрім відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом (споживчий кредит 23800 дол.США), також винагороду за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних (0,04 % на місяць) від суми зарезервованих ресурсів (зарезервовані ресурси 5780 дол. США), що й утворює так звану різницю ставок між розміром ставки 12,00% річних та відсотків за кредитом згідно Графіку погашення кредиту. Величина такої різниці ставок, згідно висновку експерта, за увесь період дії договору, становить від 0,001 до 0,64%, що відповідає даним Додатку №1 до кредитного договору, в частині реальної процентної ставки 12,59 % річних.

На думку суду відповідають умовам кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року і дані, що містяться у Додатку №1 стосовно загальної вартості кредиту.

Зокрема, як убачається з висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, розмір реальної процентної ставки за кредитним договором № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року становить 16,09% річних. Такий висновок щодо розміру реальної процентної ставки базується на визначеному експертом Абсолютному значенні подорожчання кредиту, яке становить 48484,23 Долари.

Однак суд не може погодитись з висновком експерта, що реальна процентна ставка за кредитним договором становить 16,09% виходячи з наступного: до суми Абсолютного значення подорожчання кредиту експертом, окрім відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних, включено також і передбачені п.8.1 Договору 5780 Доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного Договору, а також винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Зазначена у Кредитному договорі сума зарезервованих коштів на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 кредитного договору (5780 Доларів США ) не враховується у загальну суму боргу за вказаним кредитним договором № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року і плата за користування вказаними коштами договором не передбачена.

Вказана обставина доводиться даними графіку погашення кредиту, який є додатком №2 до кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, згідно якого загальна сума боргу за кредитним договором становить 65970 дол.США ( а не 70805,23 долл. США, як зазначено експертом), і яка складається з винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% від суми зарезервованих ресурсів, відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та тіла кредиту.

Страхові платежі позивачем здійснювались відповідно до Договору страхування майна № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 та Договору особистого страхування № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року (а.с.23-26).

Крім цього, у ході судового розгляду позивач визнала ту обставину, що кошти у розмірі 23800 дол. США нею були дійсно отримані віід банку та використані за призначенням. На існування для позивача негативних наслідків, унаслідок відкриття позивачеві для зарахування та погашення кредиту транзитного рахунку №2221, позивач у позовній заявіі не вказує.

Таким чином у ході судового розгляду встановлено, що договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відтак суд дійшов висчновку про відсутність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень частини першої статті 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачка не навела доказів щодо введення її в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала.

З наведених підстав також не підлягає задоволення позов в частині визнання недійсним договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008.

На підставі ст.15,30, 60-62, 85, 212, 213, 215, 173,174,218 ЦПК України, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203, 215, 626628, 1051, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 та визнання недійсним договору іпотеки б/н від 31.01.2008 року, укладеного між позивачем та ЗАТ «Приватбанк» на забезпечення кредитного договору №VOKVGА00001626 від 23 січня 2008 року, відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену при подачі позовної заяви до суду суму судового збору у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну грн. 20 коп.).

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Т.М.Луньова