У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до державного підприємства Міністерства оборони України «Вінницький відділ військової торгівлі № 52 західного оперативного командування» про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, який не був нотаріально посвідчений, та визнати за ним право приватної власності на вказане майно.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 12 вересня 2005 року, укладеного з державним підприємством Міністерства оборони України «Вінницький відділ військової торгівлі № 52 західного оперативного командування» (далі - ДП Міністерства оборони України «ВВВТ № 52 ЗОК»), він набув у власність будівельні матеріали з капітальним фундаментом, розташовані по АДРЕСА_1, про що було складено акт прийому-передачі. Проте продавець відмовився нотаріально оформити договір, мотивуючи це відсутністю коштів.

Посилаючись на ст. 334 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08 грудня 2006 року позов ОСОБА_4 задоволено.Визнано договір купівлі-продажу від 12 вересня 2005 року нерухомого майна, яке розташоване по АДРЕСА_1, не посвідченого нотаріально, дійсним. Визнано право власності на нежиле приміщення - магазин, площею 98,40 кв. м по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову ОСОБА_4 у позові, апеляційний суд виходив із того, що при укладенні оспорюваного договору було порушено вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 203 ЦК України, зокрема відчуження належного Міністерству оборони України нерухомого майна було вчинено продавцем ДП Міністерства оборони України «ВВВТ № 52 ЗОК» без відповідного дозволу (окремого доручення) Міністерства оборони України на відчуження майна, що закріплене за підприємством на праві господарського відання, тобто без необхідного обсягу цивільної дієздатності та за відсутності вільного волевиявлення власника майна - держави в особі Міністерства оборони України.

Висновок апеляційного суду є правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи та вимогами ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції і з огляду на те, що предметом договору купівлі-продажу від 12 вересня 2005 року, укладеним між ОСОБА_4 та ДП Міністерства оборони України «ВВВТ № 52 ЗОК», були лише будівельні матеріали з фундаментом, а не нерухоме майно.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко