Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу і процентів за договором позики та накладення стягнення на майно, яке передано спадкоємцям, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнював, та остаточно просив накласти грошове стягнення на свою користь у розмірі 1 297 800 грн на майно померлого ОСОБА_8

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 грудня 2012 року він уклав із ОСОБА_8 договір позики, згідно з яким останній отримав позику в розмірі 560 тис. грн, що еквівалентно 70 тис. доларів США, терміном на 12 місяців, тобто до 10 грудня 2013 року, про що написав розписку. На початку жовтня 2013 року ОСОБА_8 частково розрахувався із позивачем за вказаним договором, сплативши йому 80 тис. грн, таким чином неповернутими залишилися грошові кошти у сумі 480 тис. грн. Також вказав, що на суму боргу нараховувалися 3 % річних.

Позивач зазначив, що у листопаді 2013 року ОСОБА_8 помер, а спадкоємцями за заповітом є відповідачі: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому позивач 08 травня 2014 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. із заявою про включення до спадкової маси його кредиторської вимоги, однак його вимоги не виконані спадкоємцями, які фактично успадкували спадщину за заповітом, кожен окремо по Ѕ частки від нерухомого майна.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Накладено стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_5 у натурі згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 червня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П., зареєстрованим у реєстрі за № 2991, а саме: вклади, що знаходяться в ТВБВ № 10026/0159 (колишнє Шевченківське № 5441) на рахунку № НОМЕР_3; ТВБВ № 10026/0201 (колишнє Печерське № 3715/0319) на рахунку № НОМЕР_1; ТВБВ № 10026/0195 (колишнє Печерське № 3715) на рахунку № НОМЕР_2; ТВБВ № 10026/086 (колишнє Солом'янське № 5445/0407) на рахунку № НОМЕР_4 у ПАТ «Державний ощадний банк України»; вклади, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_5 та на картковому рахунку № НОМЕР_6, у загальному розмірі 4 668 грн 05 коп. у рахунок погашення боргу за договором позики від 10 грудня 2012 року, укладеним із ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Накладено стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_6 у натурі згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 червня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П., зареєстрованим у реєстрі за № 2991, а саме: вклади, що знаходяться в ТВБВ № 10026/0159 (колишнє Шевченківське № 5441) на рахунку № НОМЕР_3; ТВБВ № 10026/0201 (колишнє Печерське № 3715/0319) на рахунку № НОМЕР_1; ТВБВ № 10026/0195 (колишнє Печерське № 3715) на рахунку № НОМЕР_2; ТВБВ № 10026/086 (колишнє Солом'янське № 5445/0407) на рахунку № НОМЕР_4 у ПАТ «Державний ощадний банк України»; вклади, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_5 та на картковому рахунку № НОМЕР_6, у загальному розмірі 4 668 грн 05 коп. у рахунок погашення боргу за договором позики від 10 грудня 2012 року, укладеним із ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про накладення стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається із квартири, садового будинку та земельної ділянки, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за договором позики від 10 грудня 2012 року та в частині стягнення судового збору на користь ОСОБА_4 і ухвалено у цій частині нове рішення.

Накладено стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8, а саме: квартиру АДРЕСА_1; садовий будинок АДРЕСА_3; земельну ділянку площею 0,1200 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташовану на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 644 231 грн 95 коп. за договором позики від 10 грудня 2012 року.

Накладено стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8, а саме: квартиру АДРЕСА_1; садовий будинок АДРЕСА_3; земельну ділянку площею 0,1200 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташовану на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 644 231 грн 95 коп. за договором позики від 10 грудня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 1 827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 1 827 грн.

У решті рішення залишено без змін.

Скасовано заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, встановлені ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, а в разі наявності підстав - направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення судів не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

За змістом ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом із тим у абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Судом, зокрема, установлено, що згідно із заповітом, посвідченим 21 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 253, ОСОБА_8 заповів належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частинах.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 залишилося наступне спадкове майно: квартира АДРЕСА_1; садовий будинок АДРЕСА_3 з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований у СТ «Урожайний»; земельна ділянка площею 0,1200 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Також до складу спадщини ввійшли належні за життя ОСОБА_8 вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в установах Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк»: ТВБВ № 10026/0159 (колишнє Шевченківське № 5441) на рахунку № НОМЕР_3, залишок 2 248 грн 05 коп.; ТВБВ № 10026/0201 (колишнє Печерське № 3715/0319) на рахунку № НОМЕР_1, залишок 6 872 грн 65 коп. та на рахунку № НОМЕР_7 - 2 639 грн 70 коп.; ТВБВ № 10026/0195 (колишнє Печерське № 3715) на рахунку № НОМЕР_2, залишок 1,96 доларів США; ТВБВ № 10026/086 (колишнє Солом'янське № 5445/0407) на рахунку № НОМЕР_4, залишок 2 328 грн 90 коп., а також вклади, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_5 у сумі 1 731 грн 57 коп. та на картковому рахунку № НОМЕР_6 у сумі 2 809 грн 94 коп.

08 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. із вимогою про включення його кредиторських вимог у спадкову масу померлого ОСОБА_8

15 травня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П. повідомила ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про наявність кредиторської вимоги позивача.

26 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П. видано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини вищевказаних вкладів ОСОБА_8; вартість спадкового майна (грошових вкладів) становить 9 315 грн 40 коп. та 0,98 доларів США.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. від 26 червня 2014 року відмовлено відповідачам у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані квартиру, садовий будинок та земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно.

Під час розгляду справи за клопотанням представника відповідачів призначалася посмертна судово-почеркознавча експертиза, згідно з висновком якої від 21 січня 2015 року № 172 підпис від імені ОСОБА_8 у договорі позики від 10 грудня 2012 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, у графі «підписи» виконаний ОСОБА_8

За таких обставин та з підстав, установлених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції, із яким у цій частині погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про накладення стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у натурі, а саме: вищевказані вклади, які розміщені на відповідних рахунках у банківських установах у розмірі по 4 668 грн 05 коп. кожний, у рахунок погашення боргу за договором позики від 10 грудня 2012 року, укладеним із ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про накладення стягнення на користь ОСОБА_4 на спадкове вищевказане нерухоме майно, яке прийняте ОСОБА_6 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8, враховуючи, що ОСОБА_4 своєчасно повідомив спадкоємців - відповідачів у справі - про наявність боргу, а останні не виявили бажання задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зволікають з отриманням свідоцтва про право на спадщину.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд послався на подані представником позивача під час розгляду справи апеляційним судом звіти про незалежну оцінку майна, згідно з якими ринкова вартість вищевказаного садового будинку станом на 13 серпня 2015 року становить 428 300 грн; ринкова вартість указаної квартири станом на 13 серпня 2015 року становить 958 360 грн; ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки площею 0,1200 га становить 145 740 грн.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Однак, приймаючи від представника позивача нові докази, а саме вищевказані звіти про незалежну оцінку майна, апеляційний суд усупереч вимогам ч. 2 ст. 303 ЦПК України не з'ясував питання про те, чому ці докази не були подані позивачем до суду першої інстанції та які поважні причини зумовили їх неподання.

Крім того, слід зазначити, що за змістом ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте суд на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; у достатньому обсязі не перевірив заперечень відповідачів проти позову про те, що зазначений у договорі позики підпис не належить ОСОБА_8, у зв'язку із чим залишив поза увагою положення ч. 6 ст. 147 ЦПК України, згідно з якою висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, а також положення ст. 150 цього Кодексу, відповідно до якої, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам); якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Таким чином, суди необґрунтовано відмовили відповідачам у задоволенні клопотання про призначення у справі судової комплексної почеркознавчо-технічної експертизи, а також про призначення повторної почеркознавчої експертизи, адже відповідачі категорично заперечували факт підписання спадкодавцем указаного договору позики, а без з'ясування вищевказаних обставин передчасним є висновок суду про звернення стягнення на спадкове майно у рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до вищевказаної касаційної скарги додано копію висновку експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України від 14 грудня 2015 року № 443/1, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_8 на зворотній стороні аркуша договору позики від 10 грудня 2012 року виконано не ОСОБА_8, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_8

Крім того, суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що на а. с. 69, т. 2 міститься лист прокуратури Шевченківського району м. Києва, згідно з яким 31 березня 2014 року прокуратурою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 за зверненням ОСОБА_6 щодо можливого незаконного заволодіння квартирою померлого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2; 31 березня 2014 року матеріали кримінального провадження № 0000101 скеровано до СВ Печерського РУ ГУ МВС України для проведення досудового розслідування.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак