РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення долі у сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі права спільної сумісної власності і частки власників є рівними. 21.10.2006 р. помер онук позивачки - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Син позивачки - ОСОБА_3 та колишня невістка ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини були спадкоємцями на майно ОСОБА_4 у вигляді 1/3 частки (по 1/6 частки кожному). 22.01.2007 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя. 28.05.2015 р. помер син позивачки - ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. У звязку з тим, що син позивачки - ОСОБА_4 помер, у шлюбі з ОСОБА_2 він не перебував, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом. У звязку з тим, що позивачка не змогла надати для оформлення спадщини правовстановлюючі документи на спірну квартиру, оскільки вони знаходяться у відповідачки, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оформили свої спадкові права на частку квартири після смерті їх сина, що також перешкоджає у видачі свідоцтва про право на спадщину. У звязку з вищенаведеним, позивачка просить суд визначити, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належало по 1/3 частки кожному, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1 після смерті сина ОСОБА_3

22.02.2016 р. відповідачка ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суд м.Маріуполя з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про збільшення долі у сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що вона була у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 18.06.1983 р. по 22.01.2007 р. Від шлюбу у них був син ОСОБА_4, який помер 21.10.2006 р. Відповідно до свідоцтва на право власності квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за нею, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Квартира АДРЕСА_1 була отримана нею як членом споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник», відповідно до Договору - зобовязання №67 про трудову участь члена в будівництві комплексу, згідно з яким вона відпрацювала 3300 годин, виконуючи будівельні роботи згідно з нарядами. ОСОБА_3 участі у відпрацюванні програми трудового колективу не приймав, через що вони отримали лише двокімнатну квартиру. Квартира АДРЕСА_1 була передана у спільну сумісну власність їй, чоловіку ОСОБА_3, сину ОСОБА_4 У звязку з чим вважає, що її померлому чоловіку ОСОБА_3 та померлому сину ОСОБА_4 належить 1/3 частка квартири, а їй 2/3 частки квартири АДРЕСА_1. Просить суд збільшити частку спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 з урахуванням трудового вкладу та визначити її в розмірі 2/3; визначити, що частка померлого ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/6 частину; визначити, що доля померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/6 частину; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивачки наполягав на задоволенні позовної заяви, у задоволені зустрічного позову просив відмовити через його необґрунтованість.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала частково, пояснивши, що вважає можливим виділити позивачці значно меншу долю для спадкування, оскільки за життя чоловіка між ними була усна домовленість про те, що спірна квартира належить тільки їй. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.04.1998 р., виданого споживчим кооперативом «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник», квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, отже, належить останнім на праві спільної сумісної власності (а.с.8).

Згідно з особовим рахунком №00962 від 03.04.1991 р. квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, також в квартирі були зареєстровані до дня смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.9).

З технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, вул. Громової, 62-9, вбачається, що квартира складається: з двох кімнат, загальна площа квартири складає 50,1 кв.м, житлова площа 28,5 кв.м. (а.с.15-16).

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 17.03.2009 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення у спірну квартиру задоволено у повному обсязі (а.с.14).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО №914918 від 30 травня 2015р. ОСОБА_4 помер 28 травня 2015 р. (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-НО №687130 від 16 липня 2015 р. ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4 (а.с.12).

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з актовим записом від 29.12.1983р. №2321 ОСОБА_4 народився 10.12.1983р., батьками зазначені: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_2 (а.с.47).

Згідно з витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про смерть, ОСОБА_4 помер 21 жовтня 2006 р., актовий запис №2344 (а.с.19).

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Стаття 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З розяснень п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 6074 Сімейного кодексу України (далі СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сімї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до спадкової справи №21686/2006 до майна померлого ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звертався тільки його батько - ОСОБА_3, проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав (а.с.41-45).

Згідно з рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 15.01.2008 р. у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування після померлого ОСОБА_4 було відмовлено (а.с.44).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте згідно з вимогами ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Відповідно до спадкової справи №27-2015 до майна померлого ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса зверталась тільки ОСОБА_1 (а.с.31-40).

Згідно з постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_7 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на майно (а.с.13).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 22.01.2007 року, актовий запис №33 (а.с.18).

З договору - зобовязання №67 про трудову участь члена в будівництві комплексу, укладеного з ОСОБА_2, вбачається, що останній потрібно було відпрацювати 3300 годин, виконуючи будівельні роботи згідно з нарядами, що давало можливість по закінченню відпрацювання надання житлової площі, а саме двокімнатної квартири. У договорі зазначено також членів родини, які підлягають вселенню у двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 : чоловік ОСОБА_4А, син ОСОБА_4 (а.с.77). Згідно з відповіддю СП «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» ОСОБА_2 відпрацювала особисто згідно з договором програму трудової участі для отримання квартири у комплексі СП «МЖК «Машинобудівник». ОСОБА_3 участі у відпрацюванні програми не приймав (а.с.80).

Отже, зазначене свідчить, що трудова участь ОСОБА_2 була спрямована на те, щоб отримати можливість вселитися разом із членами родини на певну житлову площу, що жодним чином не впливає на отримання права власності на спірну квартиру.

Відповідно до розпорядження органу приватизації №114 від 17.04.1998 р. на підставі заяви ОСОБА_2 про приватизацію було прийнято рішення про безоплатну передачу квартири АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність (а.с.78).

Рішення органу приватизації від 17.04.1998 р. відповідачка у встановлені законом спосіб і строки не оскаржувала. Твердження відповідачки про незгоду з тим, що органом приватизації визначено передати квартиру у спільну сумісну власність, а не часткову, належно не обґрунтовані, а тому не можуть бути взяті до уваги судом.

Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення в натурі.

В роз'ясненнях, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року , зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для зміни часток співвласників спірної квартири немає, а тому перешкод для ОСОБА_2 в оформленні спадщини у нотаріуса за наявності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Оскільки ОСОБА_2 не зверталася до нотаріуса, їй не було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, отже вона не позбавлена можливості вирішити питання про оформлення спадщини в позасудовому порядку, внаслідок чого суд не вбачає підстав для задоволення її зустрічного позову в частині вимог визнання права власності в порядку спадкування.

У той же час, враховуючи, що ОСОБА_1 у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на частку у спадковому майні в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а також враховуючи законність і обґрунтованість її вимог, суд вважає за можливе задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.355,368,369,370, 372,392, 1226, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4, померлого 21.10.2006 р., та ОСОБА_3, померлого 28.05.2015 р., у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, становила по 1/3 частині для кожного.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого 28.05.2015 р. ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення долі у сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.С. Ікорська