Номер провадження: 22-ц/785/4443/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договору та стягнення коштів , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року, -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання договору та стягнення коштів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на них, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про передачу питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження у справі , суд першої інстанції ,посилаючись на положення п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України , виходив з того,що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна.

З матеріалів справи вбачається ,що у квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання договору та стягнення коштів.

Виходячи зі змісту позовної заяви, вбачається, що між ОСОБА_2 та ПАТ « Комірційний Банк «Надра» існують правовідносини за договорами строкового банківського вкладу № 1952303 від 20.06.2014 року та № 1959171 від 27.06.2014року .

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права на загальних підставах ,посилаючись на невиконання Банком умов договорів строкового банківського вкладу.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову помилково посилався на зміст Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 992/11/14-14 від 25.07.2014 року, та розяснень п.25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» , оскільки зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 та його позовних вимог не вбачається оскарження позивачем рішень Фонду ,щодо виконання Фондом спеціальних функцій у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку .

Крім того, що стосується конфлікту юрисдикцій у даній справі, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Верховний суд України, використовуючи у своїй практиці висновки, які містяться у рішенні Європейського Суду з прав людини від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria», які є джерелом права в Україні, зазначив, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у відкритті провадження у справі.

Апеляціна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню ,оскільки провадження у справі не було відкрито ,тому підстав для направлення справи для продовження розгляду справи немає .

За таких підстав, відповідно до ч.3 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з предачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд.

Керуючись п.3 ст.312, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року скасувати.

Питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договору та стягнення коштів передати до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5