Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), третя особа - первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивачка посилалася на те, що з 08 серпня 1991 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Позивачка вказувала, що 02 березня 2015 року згідно з наказом № 189/л її звільнено з роботи, у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки має переважне право на залишення на роботі, тому що в неї на утриманні перебуває дочка, яка є студенткою. Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» обґрунтовано відмовила відповідачу у наданні йому згоди на її звільнення.

На підставі вищевказаного позивачка просила визнати зазначений наказ незаконним та скасувати його, поновити її на посаді інженера-конструктора першої категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 березня 2015 року до дня поновлення на роботі (станом до 05 травня 2015 року включно) 13 423 грн 37 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року, відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що наказом від 08 серпня 1991 року № 376/л ОСОБА_3 з 01 серпня 1991 року була прийнята на роботу на Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, правонаступником якого є відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаду інженера-конструктора КБ промислового будівництва ПКО, неодноразово переводилась протягом трудової діяльності, і останньою посадою, яку обіймала позивачка з 15 вересня 2014 року, була посада інженера-конструктора І категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління.

Листом відповідача від 05 листопада 2014 року первинну профспілкову організацію повідомлено про те, що у зв'язку з внесенням змін в організаційну структуру інжинірингового управління планується вивільнення працівників, працюючих на відповідних посадах, та 07 листопада 2014 року проведено консультації за участю профспілки та адміністрації підприємства щодо змін в організаційній структурі центрального інжинірингового управління.

Наказом від 17 листопада 2014 року № 1551 «Про внесення змін в організаційну структуру центрального інжинірингового управління» зі штатного розкладу виключено одну посаду інженера-конструктора І категорії будівельного відділу.

Наказом від 11 грудня 2014 року № 1680 «Про вивільнення працівників» позивачка попереджена про можливе майбутнє звільнення з підприємства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше 12 лютого 2015 року, з даним наказом та попередженням ОСОБА_3 ознайомлена 12 грудня 2014 року.

15 грудня 2014 року Криворізький міський центр зайнятості Дніпропетровської області повідомлено про заплановане вивільнення працівників за посадами, в тому числі і посадою, що займає ОСОБА_3

12 грудня 2014 року, 03 лютого 2015 року та 27 лютого 2015 року позивачка відмовилась від переводу на вакантні місця в межах підприємствах, що підтверджується відповідними актами.

Розпорядженнями від 24 грудня 2014 року № 176, від 02 лютого 2015 року № 18 позивачці ОСОБА_3 надана можливість пошуку в робочий час 25 грудня 2014 року, 26 грудня 2014 року 04 лютого 2015 року, 05 лютого 2015 року нового місця роботи.

04 лютого 2015 року відповідач звернувся до профспілки з поданням для отримання згоди на звільнення позивачки у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з протоколом від 17 лютого 2015 року первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовила в наданні згоди на звільнення позивача та зазначила, що підприємством при звільненні позивача порушені вимоги ст. 42, 49 КЗпП України, п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, а також п. 4 рішення примирної комісії з розгляду і вирішення колективного трудового спору між найманими працівниками ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та роботодавцем - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 06 жовтня 2014 року.

Наказом від 02 березня 2015 року № 189/л ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із положень ст. ст. 64, 65 Господарського кодексу України, які передбачають самостійність підприємства у вирішенні питань стосовно організаційної структури, чисельності та штатного розпису; відсутності порушень процедури звільнення з роботи ОСОБА_3, а також того, що рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору є необґрунтованим, оскільки рішення містить посилання на нормативні акти, які не регулюють правовідносини між позивачем та відповідачем, а стосуються відносин між відповідачем та профспілкою.

Такі висновки ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені, і відповідають вимогам закону, який вірно застосовано.

Частиною 3 ст. 64 ГК України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 із наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п. п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч. 7 зазначеної статті рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

У разі якщо у рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що відмова профспілкового комітету ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на звільнення позивачки є необґрунтованою. Крім того, від переведення на вакантні посади ОСОБА_3 відмовилась, оскільки жодної із запропонованих їй вакансій не обрала.

Також суд дійшов правильного висновку про те, що позивачка не наділена переважним правом на залишення на роботі.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана