печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

03 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С.В.,

при секретарі - Грицюк Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, посилаючись на те, що є стягувачем по виконавчому провадженні № 43588420 з виконання виконавчого листа № 757/18118/13-ц від 04.06.2014 року про зміну розміру аліментів, визначеного заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2013 р. з твердої грошової суми у розмірі 10 тисяч грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

04.06.2014 р. ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 43588420.

30.09.2014 в ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та її направлено за місцем його роботи до Управління справами Верховної Ради України.

Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат, наданим Управлінням справами Верховної Ради України 07.07.2015 р із заробітної плати ОСОБА_4 перераховуються аліменти на рахунок стягувача в розмірі 1/4 від заробітної плати боржника.

В липні 2015 р. стягувачу ОСОБА_1 з відкритих джерел стало відомо що у 2014 р. боржник ОСОБА_4 задекларував загальний сукупний дохід в розмірі 4322696 грн., з яких 122996 грн. - заробітна плата, решта 4199700 грн. - дохід від продажу рухомого та нерухомого майна.

23.07.2015 стягувач подав заяву начальнику ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Воробйовій О.В. та державному виконавцю Кузьмишину Е.А. про стягнення з боржника аліментів з інших доходів, не пов'язаних з отриманням заробітної плати.

Листом за підписом начальника ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Воробйова О.В. № 1267/17 від 14.09.2015 р. заявнику відмовлено у задоволенні поданої заяви на підставі того, що боржник не вважає угоду про відчуження майна доходом, з якого потрібно звернути стягнення.

Скаржник вважає таку бездіяльність начальника ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Воробйова О.В. та державного виконавця Кузьмишина Е.А. неправомірною, оскільки вказаними особами не вжито всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів в повному обсязі, враховуючи інтереси малолітньої дитини і виходячи з обов'язковості виконання рішення суду про стягнення аліментів, та зважаючи на те, що такий вид доходу як продаж рухомого чи нерухомого майна не входить до переліку видів доходів, з яких аліменти не сплачуються, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. № 146, а п.п 14.1.54 ст. 54 Податкового кодексу України чітко вказує на дохід від продажу рухомого чи нерухомого майна, як різновид доходу, просить:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Воробйова О.В. та державного виконавця Кузьмишина Е.А. щодо відмови у стягненні з боржника аліментів в розмірі 1/4 частини від доходу, одержаного ним від продажу нерухомого та рухомого майна у 2014 р.;

- зобов'язати начальника ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Воробйова О.В. та державного виконавця Кузьмишина Е.А вжити усіх передбачених законодавством України заходів в межах виконавчого провадження ВП 43588420 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва від 04.06.2014 р. у справі № 757/18118/13-ц щодо стягнення з боржника на користь стягувача 1/4 частини доходу, одержаного ним від продажу рухомого та нерухомого майна в 2014 р.

В судовому засіданні представник скаржника доводи викладені у скарзі підтримав в повному обсязі та просив скаргу задовольнити, посилаючись на її обґрунтованість.

Державний виконавець Кузьмишин Е.М. проти задоволення скарги заперечив, зазначивши, що при розгляді заяви стягувача ОСОБА_1 діяв в межах чинного законодавства.

Представник боржника заперечив проти задоволення скарги, вказавши, що боржником сплата аліментів проводиться вчасно та в повному обсязі. В декларації 2014 р. боржником зазначено суми доходу, що ним були отримані при укладенні попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначивши, що основний договір так і не був укладений, доходу отримано не було. Вказує, що отримані від продажу майна, не є заробітком, ні доходом, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. № 146.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 43588420 з виконання виконавчого листа від 04.06.2014 р. у справі № 757/18118/13-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва, за яким змінено розмір аліментів, визначеного заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2013 р. з твердої грошової суми у розмірі 10 тисяч грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_4 має постійне місце роботи і управління справами Верховної Ради України щомісячно здійснює відрахування аліментів за вказаним виконавчим листом.

Як вбачається із матеріалів скарги ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відмовлено у задоволенні заяви стягувача від 23.07.2015 про стягнення з боржника аліментів з інших доходів, не пов'язаних з отриманням заробітної плати, а саме, з доходу від продажу рухомого та нерухомого майна, отриманого боржником ОСОБА_4 в 2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Представник особи, що подала скаргу незаконність постанови державного виконавця зводить до того, що останнім не було вжито дій від продажу рухомого та нерухомого майна.

Разом з тим, у судовому засіданні не підтвердився факт того, що мало місце реалізації відчуження майна так і отримання від продажу майна доходу.

Крім того, у судовому засіданні з боку представника особи, що подала скаргу не доведений факт можливості кваліфікації гіпотетично отриманих коштів від продажу рухомого та нерухомого майна як таких, на які можливо б підлягало б стягнення за виконавчим листом .

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що скарга є необґрунтованою, а тому скарга підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, через суд першої інстанції, протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка їх оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В. Вовк