Справа № 147/1040/15-ц
Провадження № 2/147/5/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Савченко С.М.,

при секретарі Подолян Т.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Т", третьої особи без самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11.09.1977 року по 30.03.1982 року, з 01 серпня 1983 по 20 січня 1995 року, з 01 березня 1995 року по 08 листопада 2002 року, з 20 червня по 03 серпня 2009 року вона перебувала членом колгоспу «Україна» та працювала у ньому. Потім його було реформовано в АКПП «Україна» з 01.03.2000 року та з 04.06.2008 року реорганізовано в ТОВ «Україна-Т», що підтверджується довідкою ТОВ «Україна-Т» від 13.08.2015 року № 261 та відповідними записами в трудовій книжці колгоспника № 1103 В від 07.08.1980 року.

Колгосп «Україна» державний акт на право колективної власності на землю з доданим до нього списком осіб членів господарства на одержання землі отримав 05.01.1996 року, однак її помилково до цього списку включено не було.

Посилаючись на вимоги Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» вважає, що вона має право на одержання земельної частки (паю), тому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі середнього розміру земельної частки (паю) по КСП «Україна» смт. Тростянець Тростянецький район Вінницької області, що складає 3,43 умовних кадастрових гектарів, середня грошова оцінка якого складає 1966, 61 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити, доповнивши, що ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна КСП «Україна» , АКПП «Україна», що також підтверджує її членство в КСП «Україна».

Представник відповідача ОСОБА_2, за довіреністю, в судовому засіданні не заперечила проти виділення земельної частки (паю) ОСОБА_3. Представник третьої особи без самостійних вимог Головного управління держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заперечення в якому просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову, зазначивши, що пред'явлений позов безпідставний, так як позивач пропустив строк позовної давності встановлений ст. 261 ЦК України, терміном у 3 роки, а до суду звернувся лише в 2015 році, тобто через 19 років.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Про членство свідчить не трудова книжка, а наявність трудових відносин з цими підприємствами.

Згідно ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства вказуються порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю.

Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно довідки, поданої позивачем як додаток до позовної заяви, від 13.08.2015 року № 261, ОСОБА_3 перебувала членом колгоспу «Україна», який реформовано в АКПП «Україна» з 1 березня 2000 року та 04.06.2008 року реорганізовано в ТОВ «Україна-Т», працювала у ньому з 11.09.1977 р. по 30.03.1982 р., з 01.08.1983 р. по 20.01.1995 р., з 01.03.1995 р. по 08.11.2002 р. та з 30.06.2003 р. по 03.08.2009 р. (а.с.7).

Як вбачається зі статуту, КСП «Україна » створено на базі колишнього колгоспу «Україна». Підприємство є правонаступником реорганізованого колгоспу. Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Також, відповідно до ст.ст. 5, 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодному виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Трудові відносини членів підприємства регулюється цим Законом та статутом підприємства. Відповідно Статуту КСП «Україна» членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу ло підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Відповідно до п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспника», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспників, з моменту прийняття.

Згідно трудової книжки колгоспника №1103В від 07.08.1980 року ОСОБА_3 значиться прийнятою на роботу та в члени колгоспу «Україна» смт. Тростянця Тростянецького району Вінницької області в 1977 році на підставі протоколу № 13 від 17.09.1977 року (а.с.52). 20 січня 1995 року була звільнена з роботи за появу на роботу в нетверезому стані (а.с.8).

З 01 березня 1995 року позивачку було прийнято на роботу в КСП «Україна» смт. Тростянець дояркою, а у 2002 році вона була звільнена за п.4 ст. 40 КЗпП України (за прогули).

Згідно повідомлення начальника відділу держгеокадастру у Тростянецькому районі від 19.01.2016 року № 9-28-99.3-90/2-16, ОСОБА_3 відсутня в списку додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого від 05.01.1996 року КСП «Україна» (а.с.69).

Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі від 15.08.2016 9-28-99.371/2-16 даний державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» серія ВН № 000007 було зареєстровано 05.01.1996 року, про що свідчить запис у книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю по Тростянецькій с/р Тростянецького району Вінницької області (а.с. 101,102).

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. Якщо трудові відносини таких осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі.

Необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві.

Відповідно до архівної довідки від 15.03.2016 року № 40 слідує, що протоколом № 1 загальних звітно-виборчих зборів членів КСП «Україна» від 24 лютого 1995 року ОСОБА_3 виключили із членів підприємства, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні оригіналом даного протоколу.

Позивач і представник позивача не надали суду доказів прийняття ОСОБА_3 в члени КСП «Україна» після її виключення із членів підприємства.

Отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 24.04.2001 року, не є підтвердженням її членства в КСП «Україна».

Доводи позивача, щодо набуття нею права на земельну частку (пай) як працюючим та дійсним членом КСП «Україна», з посиланням на наявність відповідних записів в її трудовій книжці, суд вважає безпідставними.

Отже, на дату одержання КСП «Україна» (05 січня 1996 року) Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН № 000007, позивач ОСОБА_3 не була членом зазначеного підприємства, оскільки згідно протоколу №1 від 24 лютого 1995 року загальних зборів членів КСП її було виключено з членів підприємства, тому в силу положень Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям»,ЗК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), вона не набула право на одержання земельної частки (паю) із землі, переданій КСП «Україна» у колективну власність згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 05.01.1996 року.

Доводи позивача, щодо набуття нею права на земельну частку (пай) як працюючим та дійсним членом КСП «Україна», яким вона залишалася до звільнення з підприємства в листопаді 2002 року, з посиланням на наявність відповідних записів в його трудовій книжці, суд вважає безпідставними. Трудова книжка свідчить про наявність трудових відносин, а не про членство в КСП.

Відповідно до ст. 5 ЗК України 1992 р. земля належала громадянам на праві колективної власності. Субєктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівничі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, в тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Землі, передані у колективну власність КСП «Україна» підлягали поділу на земельні частки (паї) без виділення у натурі (на місцевості) організаціями землеустрою.

КСП «Україна» не володіє землями які могло би надати позивачці. Представник відповідача підтвердили відсутність у підприємства земель, які могло би надати позивачці.

У відповідності до ст. 122 ЗК України (в редакції Закону від 01.01.2013) центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам надано повноваження щодо передачі земельних ділянок сількогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Судом пропонувалося представнику позивача заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, а саме, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Проте представник позивача не виявив такого бажання.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а саме, що на час отримання КСП «Україна» смт. Тростянця Державного акту на право колективної власності на землю від 05.01.1996 року вона була членом цього підприємства, що є необхідною умовою для отримання земельної частки (паю), в відтак у останної відсутнє таке право.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, повязані зі сплатою позивачем судового збору, належить віднести на його рахунок.

Керуючись Указом Президента України від 8.08.1995 року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», ст. ст. 5, 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 122 ЗК України, ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Т", третьої особи без самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається суду Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: