АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Куренков Є.С.
№ 22-ц/796/4004/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на час виконання виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 100973,34 грн.,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року задоволено подання державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Кравчук А.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до врегулювання договірних відносин по виконанню виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 100973,34 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду, а також тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції була постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, оскільки державним виконавцем не було доведено ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання стягував ОСОБА_3 та державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Кравчук А.С. не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 98819,14 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 619,20 грн. витрат на проведення експертного дослідження експертом, 995,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 420,00 грн. вартості публікації оголошення в газеті, а всього 100973,34 грн.

На підставі вказаного рішення 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №2-1771/12, який переданий ОСОБА_3 на виконання до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві (а. с. 5-6).

12 квітня 2013 року на підставі виконавчого листа № 2-1771/12 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення (а. с. 7, 8).

16 жовтня 2014 року державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Кравчук А.С. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на час виконання виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 100973,34 грн.

Суд першої інстанції подання державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Кравчук А.С. задовольнив, виходячи з факту відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження.

Колегія суддів не може погодитися з даним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув. Тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд не зазначив у чому саме полягає ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, установлених рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням, державним виконавцем не було доведено вчинення ОСОБА_2 дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду. В обґрунтування подання державним виконавцем було надано лише копію виконавчого листа, копію постанов від 12 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідь на запит до ДПС України, з який убачається, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в органах ДПС та не має нерухомого майна.

Проте, саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку та відсутність у нього майна, на яке може бути звернуто стягнення, не свідчить про ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню. У задоволенні подання державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Кравчук А.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на час виконання виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 заборгованості слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Кравчук Алли Сергіївни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на час виконання виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 100973,34 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді