Справа № 154/3585/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А.А.
Провадження № 22-ц/773/499/16 Категорія: 81 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Губарик К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за поданням відділу державної виконавчої служби Володимр-Волинського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження особи(боржника) у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 11 грудня 2014 року подання відділу державної виконавчої служби Володимр-Волинського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов"язань по постанові Державної митної служби України від 24.04.2013 р. №0642/20500/2013.

Виконання ухвали покладено на Державну Прикордонну службу України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм процесуального права просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Володимр-Волинського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню постанови № 0642/20500/2013 від 24.04.2013 року виданої Державною митною службою України про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 8500 грн. у справі про порушення митних правил ВП №43197542. Із постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що 07.05.2014 р. відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного документу та надано ОСОБА_1 термін для добровільного виконання до 14.05.2014 р. Дана постанова була направлена боржнику рекомендованим листом, що підтверджується квитанцією «Укрпошти».

Також, із матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем вжито всі можливі заходи примусового виконання вищевказаної постанови. Зокрема державним виконавцем перевірявся майновий стан боржника шляхом направлення запитів, згідно яких майна, котре б належало ОСОБА_1 на праві приватної власності і підлягало опису в рахунок погашення боргу, не встановлено. Крім того, із акту державного виконавця від 02.10.2014 р., котрий підписаний боржником за участю двох понятих, встановлено, що ОСОБА_1 відомо про наявність постанови Державної митної служби України від 24.04.2013 р., однак він не виконує цю постанову, оскільки вважає її незаконною.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно до п. 18 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції перебуває постанова Державної митної служби України в справі про порушення митних правил № 0642/20500/2013 від 24 квітня 2013 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень (а.с. 4-5). 07 травня 2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника (а.с. 6). Державним виконавцем перевірено майновий стан боржника, в результаті чого встановлено факт відсутності в нього нерухомого майна на праві власності, автотранспортних засобів, джерел отримання доходів (а.с. 8-11). Боржнику неодноразово надсилались виклики державного виконавця на які він не з'являється та не реагує (а.с. 7, 11(зворот)).

Оскільки ОСОБА_1 з травня 2014 р. не виконує постанову Державної митної служби України, котра набрала законної сили, не вчинив жодних дій, які б вказували про його бажання виконати рішення суду, що свідчить про ухилення ним від виконання зобов'язань, при цьому державним виконавцем вжито усіх можливих і передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, а тому суд першої інстанції, дав вірну оцінку обставинам справи, прийшов до правильного висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання ним зобов"язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовані факти ухиляння боржника від виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеними наявними в матеріалах справи доказами, а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому державний виконавець, звертаючись до суду з даним поданням, надав усі необхідні докази на доведення тих обставин, на які він посилався в поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника- ОСОБА_1.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Суд обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника з метою захисту прав стягувача за виконавчим провадженням.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, боржник ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі, а тому ці заперечення не можуть бути прийняті до уваги.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 11 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді