Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/3266/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/778/361/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.03.2013р. ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», про що свідчить підпис відповідача у заяві, складає між нею та банком відповідний договір. Позичальник зобов»язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Проте вказане зобов»язання виконувала неналежним чином, тому станом на 31.03.2015 року у неї утворилась заборгованість, яка складає 35 015,96 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом 19 873,82 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12 198,52 грн., заборгованість за пенею та комісією - 800 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 1 643,62 грн., яку позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості в розмірі 35015 (тридцять п'ять тисяч п'ятнадцять) гривень 96 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 350 (триста п'ятдесят) гривень 16 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з»ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено укладення між сторонами договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами, часткову сплату нею передбачених договором платежів, а також розмір заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує, насамперед, на тому, що ОСОБА_2 не укладала з ПриватБанком будь-яких кредитних договорів, анкета-заява не може бути свідченням укладення такого договору, та підписання такої заяви саме ОСОБА_2 нічим не підтверджено. Крім того, анкета-заява не містить будь-яких суттєвих умов кредитного договору, зокрема, визначення кредитного ліміту, відсоткової ставки за користування кредитом, бажання відповідачем отримати будь-яку платіжну картку в ПриватБанку, та банком не доведено належними і допустимими доказами, якими є первинні бухгалтерські документи, отримання ОСОБА_2 кредитних коштів, а також не доведено факт отримання нею будь-якої платіжної картки.

Задля заслуховування пояснень з приводу наявності або відсутності у неї договірних відносин з Приватбанком, а також підписання анкети-заяви, користування картрахунком, наявності копії її паспорту та фотознімків з картками у ПриватБанку, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2016р. явку ОСОБА_2 до судового засідання апеляційного суду 03.03.2016р. було визнано обов»язковою.

Письмовою заявою від 02.03.2016р., переданою через представника ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 просила розглядати справу у її відсутності у зв»язку з доглядом за немовлям.

Перевіривши вищевказані доводи апеляційної скарги, колегія вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.03.2013р. ОСОБА_2 спрямувала до банку анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій вказувала, що, ознайомившись з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявила бажання отримати на своє ім»я платіжну картку кредитка «Універсальна»/GOLD із встановленням на неї кредитного ліміту ( а.с. 8).

У вказаній заяві зазначено, що вона згода з тим, що ця заява разом з пам»яткою клієнта, Умова та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, при укладенні договору сторони керувались приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якими укладений між сторонами у справі договір є договором приєднання, умови якого встановлені банком у Пам»ятці клієнта, Умовах та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р., Тарифах, до яких приєдналась ОСОБА_2

Згідно з Тарифами на платіжну картку «Універсальна/GOLD» встановлена максимальна сума кредитної лінії 20 000 грн., базова процентна ставка у розмірі 2,5 % на місяць ( а.с. 9).

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт на-

дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право

банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Клієнт зобов»язався за умовами Тарифів щомісячно в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати платежі на погашення заборгованості за кредитним лімітом, а розмір мінімального щомісячного платежу складає 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Вказаними доказами спростовується твердження апелянта про те, що ніякого договору між сторонами укладено не було, а всі умови договору викладені не в анкеті-заяві, як має бути на думку представника відповідача, а в інших складових договору, зокрема, у Пам»ятці клієнта, Умовах та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р., Тарифах, до яких приєдналась ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 вказує також, що остання начебто не підписувала анкету-заяву від 04.03.2013р., але доказів цьому не надає, про проведення почеркознавчої експертизи клопотань від нього не надходило, до правоохоронних органів відповідач з приводу підроблення її підпису у заяві не зверталась.

Яким чином у банку опинилась копія паспорту ОСОБА_2 та анкетні дані щодо неї, які вказані в анкеті-заяві, представник відповідача не зміг пояснити.

Не заслуговує на увагу також довід апеляційної скарги про сфальшованість анкети-заяви, про що, на думку представника відповідача, свідчить відсутність відбитку печатки на копії анкети-заяви у матеріалах справи, який мається у оглянутому в судовому засіданні оригіналі, оскільки фальшивість документу має встановлюватись експертним висновком або вироком суду, яких у цій справі не мається.

У відповідності до вимог п. 2.1.1.2.13 Умов для випуску та перевипуску карти до спливу строку її дії клієнт зобов»язаний звернутись до відділення банку.

При видачі картки ПриватБанк здійснює фотографування клієнта з отриманою карткою.

Задля спростування заперечень відповідача про неотримання нею карток у ПриватБанку представником банку надано розпечатку фотознімків із скріншотами до них, з яких вбачається, що ОСОБА_2 04.03.2013р. отримала карту згідно із анкетою-заявою від 04.03.2013р., а 05.07.2013р. їй було перевидано карту персоніфіковану із фотографією, про що зазначено також у виписці по картрахунку.

Цими доказами спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мала волевиявлення на отримання будь-якої карти в ПриватБанку та що за заявою від 04.03.2013р. карта їй не видавалась.

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 був відкритий в ПриватБанку рахунок 319425.

З довідки про встановлення та зміну кредитного ліміту вбачається, що первісно ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт у сумі 18 000 грн., а з 10.01.2014р. він був збільшений до 19 500 грн. ( а.с. 7).

Згідно з пунктом 1.1.3.2.3 Умов, Банку надано право щодо односторонньої зміни Тарифів, а тому розмір процентної ставки, встановленої Тарифами, може змінюватись банком за умови надання позичальнику на його запит відповідної виписки по картковому рахунку. Відповідно до п. 1.1.2.3 саме до обов»язків відповідача відноситься, наразі, отримання такої виписки про стан картрахунку та відслідковування самостійно з виписки про всі зміни.

За пунктом 1.1.5.2 Умов неотримання клієнтом виписок про стан рахунків, а також

щодо операцій, проведених по рахункам, не звільняє клієнта від виконання його зобов»язань за договором.

Первісно відповідачу була встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 27,6 %, що є навіть меншим, ніж передбачено Тарифами. В подальшому, з 01.09.2014р. процентна ставка була збільшена Банком до 32,4 % річних на суму заборгованості через підвищення облікової ставки НБУ.

Отже, договором передбачено право банку здійснювати зміну Тарифів, зокрема, щодо ставки процентів за користування кредитними коштами, а клієнт зобов»язаний регулярно слідкувати за витратами по картрахунку шляхом отримання виписки, з якої видно про зміну процентної ставки, та у випадку незгоди з такою зміною відмовитись від подальшого кредитування та погасити всю виниклу перед Банком на цю дату заборгованість.

Але відповідач після зміни процентної ставки з відповідною заявою до банку не зверталась, про припинення кредитування не просила та всю виниклу заборгованість перед банком не погашала.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що отримання кредиту ОСОБА_2 ніякими доказами, якими, на думку апелянта, можуть бути лише первинні бухгалтерські документи, не підтверджується.

Проте, відповідно до п. 1.1.3.1.5 Умов та правил надання банківських послуг, зобов»язання банку з надання кредитного ліміту згідно заяви клієнта виникають з моменту представлення платіжною системою операції до списання з відповідного картрахунку коштів в рахунок кредитного ліміту. Тому фактично це є банківська операція, яка надає можливість клієнту отримувати кошти з відкритого картрахунку в межах встановленого йому кредитного ліміту, яка підтверджується саме випискою з картрахунку клієнта, а не будь-яким касовим або платіжним документом, як помилково вважає представник відповідача.

З виписки по картрахунку ОСОБА_2 вбачається, що встановлений їй первісно кредитний ліміт у сумі 18 000 грн. вона вичерпала протягом липня 2013р.: 05.07. та 06.07.2013р. - зняла кошти в банкоматах на суму 17 632 грн., 07.07.2013р. 63,88 грн. як оплату за товари, 09.07.2013р. 100 грн. як списання оплати по комісії за випуск персоніфікованої картки з фото ( а.с. 99). Тому саме випискою по картрахунку доводиться, що останній була надана сума в межах ліміту кредитування та вона нею скористалась.

Також з цієї ж виписки вбачається, що ОСОБА_2 не тільки використала кредитні кошти, але почала погашати кредит. Так, перший платіж у сумі 200 грн. був внесений нею на картрахунок 11.07.2013р. через термінал самообслуговування, 09.08.2013р. наступний платіж у сумі 100 грн. також через термінал самообслуговування, 24.08.2013р. 1000 грн. внесено таким же чином.

Загалом з виписки по картрахунку слідує, що ОСОБА_2 активно користувалась картрахунком протягом 2013-2014рр., допускаючи виникнення овердрафту, а потім погашаючи перевитрати по кредитному ліміту. З 10.01.2014р. кредитний ліміт за її картрахунком збільшено до 19 500 грн., та ОСОБА_2 продовжує користування ним, все частіше та в більшій сумі допускаючи овердрафт. Останній платіж ОСОБА_2 здійснила 30.07.2014р. через термінал самообслуговування на суму 500 грн., але овердрафт, що утворився на цей час не ліквідувала.

Цим і пояснюється той факт, що попри надання кредитного ліміту у максимальній сумі 19 500 грн., заборгованість відповідача станом на 31.03.2015р. за тілом кредиту складає 19 873,82 грн.

Таким чином, існування між сторонами кредитного договору підтверджується також фактичним виконанням сторонами його умов, хоча і не завжди добросовісним з боку відповідача, і саме дії сторін, спрямовані на здобуття обумовлених договором прав і обов»язків, спростовують доводи представника відповідача ОСОБА_3 про його неукладеність.

Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов при порушенні клієнтом строків платежів за будь-

яким грошовим зобов»язанням, передбаченим цим договором, більш як на 30 днів, клієнт має сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії.

Банком на підставі руху коштів по картрахунку відповідача, що зафіксовано у виписці, зроблено табличний розрахунок заборгованості відповідача, згідно з яким станом на 31.03.2015р. у ОСОБА_2 виникла заборгованість у загальному розмірі 35 015,96 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 19 873,82 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12 198,52 грн., заборгованість за комісією - 800 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 1 643,62 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 вказував, що сума у розмірі 800 грн. зазначена як заборгованість по пені та комісії, яка підлягає розмежуванню.

Однак, представник банку в судовому засіданні надала пояснення, що сума у розмірі 800 грн., зазначена як пеня та комісія, фактично є тільки комісією, а названа так тільки з огляду на комп»ютерну програму, у якій значиться саме така розбивка по складовим кредитних зобов»язань.

Вказана комісія нараховувалась відповідачу згідно з Тарифами у разі несвоєчасного внесення щомісячного платежу. Та з огляду на наданий розрахунок вказана сума не може бути пенею, яка за правилами її нарахування нараховується за кожен день за весь час порушення зобов»язання, а сума у розмірі 800 грн. нараховується одиночними платежами.

Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, то вони також визнаються колегією необґрунтованими.

Так, договір укладено 04.03.2013р., останній платіж відповідач здійснила 30.07.2014р., а з позовом до суду банк звернувся 12.05.2015р., отже строк позовної давності позивачем не пропущено, і ці обставини ретельно досліджені судом першої інстанції.

Представник банку вказував, що штраф нараховувався у зв»язку із прийняттям банком рішення про зверненням до суду з позовом про стягнення заборгованості та станом на час виведення цієї заборгованості на 31.03.2015р. Тому колегія вважає, що строк позовної давності щодо штрафу позивачем також не пропущено.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія вважає, що жоден з викладених в апеляційній скарзі доводів не знайшов свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: