У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 23листопада 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори 15 липня 1994 року, вона є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, в тому числі, сараю та вхідного погребу, які розташовані по АДРЕСА_1. Інша половина будинку належить відповідачу. Вказане домоволодіння фактично поділене між ними. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,60 га, з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування будинку, 0,35 га - для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка передана ОСОБА_7 у приватну власність на підставі рішення Райківщинської сільської ради від 13 липня 1993 року № 15, однак до цього часу не приватизована. Вважала, що оскільки їй належить 1/2 частина будинку, то вона має право користуватися Ѕ частиною ділянки під будинком, а саме земельною ділянкою площею 0,125 га, у зв'язку з чим просила суд поділити в натурі житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з одноквартирного в двоквартирний, виділивши їй прибудову 2-1 (кухню) площею 11,8 кв.м, три жилі кімнати 2-2, 2-3,2-4 площею відповідно 20,1 кв.м, 6,8 кв.м та 9,2 кв.м, сарай з прибудовою (В,в) вартістю 12 340 гривень, погріб з шийкою вартістю 3 900 гривень та вбиральню вартістю 871 гривня; визнати за нею право власності на вказану частину будинку з господарськими спорудами. Відповідачу просила виділити решту приміщень в будинку, погріб під будинком вартістю 8 869 гривень, сарай Б вартістю 1 810 гривень, колодязь вартістю 1 631 гривня; припинити право спільної часткової власності на будинок та господарські споруди, встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, виділивши їй 0,125 га спірної земельної ділянки. У лютому 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_8 Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини спірного житлового будинку. Вона та ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги за законом. На момент смерті сина і після вона проживала у будинку, продовжувала користувалася будинком та городом, займалася господарством, тобто є такою, що фактично прийняла спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), а тому просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті сина, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину спірного будинку та визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Поділено в натурі житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 з одноквартирного в двоквартирний. Визнано за ОСОБА_6 право власності на окрему квартиру № 1 в будинку АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями: кухня 2-1 площею 11,8 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 20,1 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 6,8 кв.м, житлова кімната 2-4 площею 9,2 кв.м, а всього по будинку площа приміщень складає 47,9 кв.м. З господарських приміщень виділено та визнано право власності на сарай «В», сарай «в», погріб з шийкою «Г», убиральню «Д», а всього виділено майна на загальну вартість 88 953 гривні. Виділено в користування ОСОБА_6 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 площею 1225 кв.м, що обмежена лініями розподілу, які проходять по точках: 9-10-11-12-13-14-1-23-22-21-20-19-18-17-16-15-9 відповідно до каталогу координат поворотних точок наведеного у таблиці № 1 експертизи. Визнано за ОСОБА_8 право власності на окрему квартиру № 2 в будинку АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями: кухня 1-1 площею 6,6 кв.м, коридор 1-2 площею 6,4 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 21,5 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 11,4 кв.м комора 1-6 площею 3.1 кв.м, східці 1-7 площею 2.2 кв.м., погріб «під А-1», № 1 Ганок, а всього по будинку площа приміщень складає 57,6 кв.м. З господарських споруд виділити та визнати право власності на сарай «Б», колодязь «№ 2», а всього виділено майна на загальну вартість 93 457 гривень. Виділено в користування ОСОБА_7 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 площею 1225 кв.м, що обмежена лініями розподілу, які проходять по точках: 2-3-4-5-6-7-8-9-15-16-17-18-19-20-21-22-23-2 відповідно до каталогу координат поворотних точок наведеного у таблиці № 1 експертизи. До 1 листопада 2015 року ухвалено сторонам провести такі переобладнання спірного будинку: ОСОБА_6 демонтувати перегородку в приміщенні 2-4, яка на час проведення обстеження знаходилась на відстані 1,84 м від перегородки з кімнатою 2-3 та перенести її на місце, визначене у висновку експертизи у додатку № 1, як стіну між кімнатами 1-4 та 2-4. Право спільної часткової власності на розділене майно припинено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 521 гривню 70 копійок, 5 800 гривень витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, а також 364 триста шістдесят чотири) гривні 23 копійок судового збору на користь держави. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності на спадкове майно, відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 та задоволення позову ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що згідно з технічним паспортом від 01 липня 2014 року співвласниками будинку за АДРЕСА_1 площею 108,2 кв.м є сторони. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З архівного витягу з Протоколу № 1 засідання виконавчого комітету Райківщинської сільської ради від 04 січня 1979 року вбачається, що мешканці с. Райківщина ОСОБА_7 дозволено поділити свій жилий будинок з сином ОСОБА_8 на дві частини по дві кімнати, надано дозвіл на відкриття окремого погосподарського номера ОСОБА_8 На підставі рішення Райківщинської сільської ради від 13 липня 1993 року № 15 ОСОБА_7 передано безплатно у приватну власність земельну ділянку, яка розташована в с. Райківщина Яготинського району, (що була надана їй раніше), загальною площею 0,60 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,35 га. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 липня 1994 року спадкоємцем ОСОБА_8 є дружина - ОСОБА_6 Спадкове майно складається із Ѕ частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Райківщина Яготинського району Київської області. З довідки Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області від 21 серпня 2007 року № 116 вбачається, що в погосподарській книзі за 1980-1983 роки відкрито два окремі особові рахунки. Особовий рахунок НОМЕР_1 (власник - ОСОБА_7, син - ОСОБА_10, невістка - ОСОБА_9, син - ОСОБА_11, чоловік - ОСОБА_12 на Ѕ частини будинку, сарай, хлів, земельна ділянка площею - 0,35 га). Особовий рахунок НОМЕР_2 (власник - ОСОБА_8, дружина - ОСОБА_6, син - ОСОБА_13, дочка - ОСОБА_14 на Ѕ частини будинку, сарай, земельна ділянка площею - 0,25 га). Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2007 року рішення № 18 виконавчого комітету Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області від 26 липня 2007 року в частині видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частини будинку на ім'я ОСОБА_6 визнано недійсним. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2008 року встановлено, що про отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7 повинна була дізнатися з часу його видачі, а тому суд дійшов висновку про пропуск строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про визнання недійсним рішення виконкому Райківщинської сільради від 04 січня 1979 року та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 1994 року. Вказані обставини в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Як вбачається з довідки Райківщинської сільської ради від 05 серпня 2014 року № 134, згідно запису погосподарських книг Райківщинської сільської ради за № 246-1 ОСОБА_6 належить на праві приватної власності Ѕ частини будинку, сарай та вхідний погреб по АДРЕСА_1. 21 листопада 2014 року Райківщинською сільською радою видано довідку № 303 про те, що рада не заперечує проти переобладнання одноквартирного житлового будинку в двоквартирний за адресою: АДРЕСА_1. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 18 червня 2015 року дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 (без врахування вартості земельної ділянки), визначена в рамках порівняльного методичного підходу, в цінах на час проведення дослідження може становити 182 410 гривень. Провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 за варіантом, визначеним у другому питанні ухвали суду з дотриманням вимог державних будівельних норм можливо. Провести поділ вказаного будинку у співвідношенні часток 1/4 та 3/4 можливо з відхиленням від ідеальних часток. До варіантів розподілу будинку наведені варіанти порядку користування земельною ділянкою. Згідно з ст. 30 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину)при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. За змістом ст. 67 ЗК України громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_8 (чоловіка позивача та сина відповідача) - будинок за ініціативою відповідача був фактично поділений у 1979 році на два відокремлених житлових приміщення. Встановивши, що позивач є власником Ѕ частини спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори 15 липня 1994 року, після смерті чоловіка ОСОБА_8, інша половина будинку належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Райківщанською сільською радою 27 липня 2007 року, спірний будинок має дві квартири, в яких відокремлені системи опалення, газопостачання, окремі входи, кухні, та врахувавши, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 червня 2015 року переобладнання будинку з одноквартирного у двохквартирний за існуючим варіантом користування будинком сторонами можливий, не передбачає втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання відповідно до ст. 152 ЖК УРСР та встановивши, що до позивача при переході права власності на частину будинку перейшло право на користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, а також з урахуванням можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом запропонованим у додатку № 4 висновку експерта, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову на підставі ст. ст. 30, 67 ЗК України (в редакцій, чинній на момент отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом). Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що після смерті ОСОБА_8 відповідач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, в управління або володіння майном померлого не вступала, а тому вважав відповідача такою, що не прийняла спадщину та врахувавши, що остання не оспорювала свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину спірного домоволодіння, виданого на ім'я позивача 17 липня 1994 року, до суду протягом строку позовної давності не зверталася, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском встановленого ст. 71 ЦК УРСР строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л. М. Мазур О.В. Попович О