пр. № 4-с/759/19/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Мазур І.В.

при секретарі Васюрі Я.В.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві. Просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Гречух О.Я. по винесенню постанови ВП №46953572 про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2015р. та щодо зазначення в цій постанові суми боргу 133283,38грн. Визнати незаконними дії начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Гоцій Б.І. щодо відмови провести об'єктивну перевірку згідно розпорядження вищої інстанції та не скасування постанови ВП №46953572 про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2015р. підпорядкованого йому головного державного виконавця Гречух О.Я. Зобов'язати головного державного виконавця Гречух О.Я. та начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Гоцій Б.І. скасувати постанову ВП №46953572 про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2015р. Зняти арешт з його майна.

В обґрунтування скарги посилався на те, що бухгалтерія медичного підприємства ТОВ «Українська медична група», де він працює провізором аптеки повідомило його, що відповідно до постанови Виконавчої служби Шевченківського району м..Києва з 1.04.2015р. починають примусово утримувати і перераховувати аліменти на його 18-ти річного сина. Більш того, виконавчою службою нараховано величезну заборгованість по аліментах. Протягом 8,5 років виконавче провадження з 8.08.2006р. по 1.03.2015р. послідовно ведеться в 3-х районах м.Києва, при цьому виконавча служба не здійснила ніяких заходів, щоб належним чином інформувати його про свої дії. Усі ці роки він добровільно без примусу матеріально забезпечував свого сина ОСОБА_3, що підтверджується платіжними документами. Заборгованість по аліментам створена штучно, нараховувалась виконавчою службою по середній заробітній платі, а не по його фактичному заробітку. Як вимагає Закон , заборгованість не накопичується та не передається в системі Виконавчої служби, а нараховується на момент її пред'явлення до виконання, що потребує прямого розрахунку, перевірки і врахування конкретних обставин. Начальник Шевченківського ДВС не скористався своїми повноваженнями відповідно до ч.2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», відмовився провести об'єктивну перевірку згідно з розпорядженням вищої інстанції (Відповідь начальника відділу Управління ДВС м.Києва від 15.06.2015р.) та не скасував незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві просив розглядати справу у його відсутність, при цьому надіслав до суду належним чином завірену копію виконавчого провадження №46953572.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

6.12.2006р. за рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 29.09.2006р. видано виконавчий лист за №2-4206/06 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця м.Києва аліменти в розмірі 1/4частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 3.08.2006р./а.с.108-110/

2.03.2015р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4206, який виданий 16.12.2006р. винесено постанову по ВП №23892145 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1./а.с.115/ Також зроблено розрахунок заборгованості по аліментам починаючи з 1.01.2011р. по 1.03.2015р./а.с.117-120/

Згідно виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.03.2015р. Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві накладено арешт на нерухоме майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданий 2.03.2015р./а.с.111/

2.03.2015р. виконавчий лист направлений за належністю до ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві./а.с.122/

23.03.2015р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4206 виданого 6.12.2006р.Святошинським районним судом м.Києва./а.с.123/

Згідно п.2 постанови Боржнику запропоновано самостійно виконати рішення суду та сплатити заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 133283,38грн. та сплачувати аліменти у розмірі та в строки встановлені виконавчим документом, про що повідомляти відділ./а.с.123/

Згідно листа ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва від 23.03.2015р. №325/29 як боржнику ОСОБА_6 так і стягувачу ОСОБА_4 було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2015р. для виконання та відома./а.с.124/

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону Укураїни «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове

виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів

громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення

іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до

виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2015р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4206 виданого 6.12.2006р.Святошинським районним судом м.Києва. При цьому Гречухом О.Я. дотримані всі вимоги, які передбачені нормами ст.ст.17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд не приймає до уваги посилання заявника ОСОБА_6 на те, що в нього немає заборгованості по аліментам і що дана заборгованість створена штучно, оскільки в судовому порядку ОСОБА_6 не оспорював як заборгованість так і суму заборгованості по аліментам. У зв'язку з чим суд оцінює критично надані заявником платіжні документи /а.с.36-55/, оскільки заявником не доведено, що вони повністю спростовують суму заборгованості зробленої по розрахунку ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві.

Відповідно до ч.1 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження»» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати

постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.3 ст.387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що головний державний виконавець Гречух О.Я. та начальник ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Б.І. діяли в межах своїх повноважень з дотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим підстав для задоволення скарги немає, а тому суд відмовляє в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ч.1,2 ст.17, ч.1 ст.19, ч.1 ст.20, ч.1,2 ст.25, ч.1,2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.294, 383-388 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя