Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/643/16
Справа № 279/52/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарем Хомутовською М.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенської центральної міської лікарні, Комісії по трудовим спорам Коростенської центральної міської лікарні про визнання незаконним рішення комісії по трудовим спорам та його скасування, визнання переведення неправомірним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що з 01.05.2000 року працює лікарем-офтальмологом в офтальмологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні. Наказом головного лікаря ЦМЛ від 29.10.2015 року №212 «Про реорганізацію отоларингологічного і офтальмологічного відділень з оптимізацією ліжкового фонду» передбачено реорганізація отоларингологічного і офтальмологічного відділень. Наказом від 29.10.2015 року №212-а «Про зміну істотних умов праці працівників отоларингологічного і офтальмологічного відділень Коростенської ЦМЛ» позивача було попереджено про переведення та зміну істотних умов праці з 01.01.2016 року. Своєї згоди на переведення вона не давала. Не згодна позивач і з рішенням комісії по трудовим спорам від 21.12.2015 року, в якому зазначено, що до лікаря-офтальмолога відділення мікрохірургії ока висуваються певні кваліфікаційні вимоги. Описова частина цього рішення містить висновок про її невідповідність кваліфікаційним вимогам лікаря-офтальмолога, однак такий висновок може зробити лише атестаційна комісія.

Просила визнати незаконним рішення комісії по трудовим спорам від 21.12.2015 року та скасувати його, визнати неправомірним її переведення та скасувати його.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити.

Пояснила, що працює тривалий час, має відповідну кваліфікацію, тому переведення вважає неправомірним. Наказ №212-а вважає незаконним, оскільки після скасування наказу №212 наказ №212-а не було скасовано, хоча ці два накази різні за змістом, тому наказ №212-а також має бути скасований. Вона зверталась до КТС з заявою про надання їй переваги при залишенні на роботі в відділенні, однак КТС прийняла рішення, що вона не може працювати в новоствореному відділенні через недостатність кваліфікації. Зазначила, що зміни в склад комісії були внесені неправильно, однак з цих підстав її рішення не оскаржує. Вважає, що має переважне право на зайняття посади лікаря у відділенні перед іншими особами. Рішення КТС вважає незаконним, оскільки комісія прийняла рішення, що її кваліфікація є недостатньою для роботи у відділенні. Просила, щоб їй була надана перевага для залишення на роботі у відділенні. Однак у цьому їй було відмовлено. На час судового розгляду реорганізація не проведена, вона продовжує займати посаду завідувача відділення. До суду звернулась, щоб запобігти можливим негативним для неї наслідків в разі проведення реорганізації відділення.

Відповідачі позов не визнали. Представник відповідачів пояснила, що наказ №212 скасовано, а наказ №212-а окремого скасування не потребував, оскільки він був прийнятий на виконання наказу №212, сам по собі він існувати не може, тому зі скасуванням наказу №212 він автоматично втратив свою силу, самостійно виконуватись не може. В умовах праці позивача на час судового розгляду нічого не змінилось. На даний час позивач займає ту ж посаду, її переведення не відбулось. КТС, приймаючи своє рішення, лише в мотивувальній частині зазначила, про невідповідність кваліфікації позивача посаді. Ця частина рішення не є висновком комісії, а саме рішення ґрунтувалось на вимогах заяви позивача.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності переведення позивача та розгляду його звернення комісією по трудових спорах.

Наказом головного лікаря Коростенської центральної міської лікарні №212 від 29.10.2015 року було прийнято рішення про реорганізацію офтальмологічного та отоларингологічного відділень у відділення мікрохірургії ока та ЛОР органів, приведення штатного розпису до штатних нормативів, ознайомлення працівників відділень про зміну істотних умов праці до 01.11.2015 року. На виконання наказу №212 від 29.10.2015 року тією ж особою було видано наказ №212-а від 29.10.2015 року про зміну істотних умов праці працівників офтальмологічного та отоларингологічного відділень Коростенської ЦМЛ, згідно якого позивач мала бути попереджена про переведення та зміну істотних умов праці з 01.01.2016 року, а саме про її переведення з посади завідувача офтальмологічним відділенням на посади лікаря офтальмолога поліклініки (0,5 ставки) та лікаря офтальмолога денного стаціонару поліклініки (0,5 ставки).

Не погоджуючись на таке переведення та бажаючи залишитись працювати на посаді лікаря-офтальмолога відділення лікарні, позивач за вирішенням спору звернулась до комісії по трудовим спорам Коростенської центральної міської лікарні з заявою про надання їй переважного права на залишення на посаді лікаря-офтальмолога відділення мікрохірургії ока та ЛОР органів Коростенської ЦМЛ за основним місцем роботи.

Рішенням вказаної комісії від 21.12.2015 року у задоволенні заяви позивача було відмовлено. В даному рішенні зазначено, що оскільки відповідно до наказу №212-а від 29.10.2015 року вивільнення заявника не відбувається, то застосування переважного права на залишення на роботі є неправомірним.

Переведення працівника на іншу роботу, зміна істотних умов його праці регулюється ст.32 КЗпП України. Вказана норма визначає умови переведення працівника на іншу роботу, випадки, за яких переміщення працівника не вважається переведенням, умови зміни істотних умов праці, умови праці, які є істотними, наслідки неможливості збереження колишніх умов праці та відсутності згоди працівника на продовження роботи в нових умовах.

На час звернення до суду 05.01.2016 року та судового розгляду умови праці позивача не змінилась, її переведення на іншу посаду не відбулось, наказ №212 від 29.10.2015 року було скасовано наказом головного лікаря Коростенської ЦМЛ №231 від 31.12.2015 року. Однак, позивачем було заявлено вимогу про визнання переведення неправомірним та його скасування.

Враховуючи, що наказ №212-а від 29.10.2015 року був виданий на виконання наказу №212 від 29.10.2015 року, який було скасовано наказом №231 від 31.12.2015 року, за своєю суттю є актом одноразової дії, його виконання не потягло за собою порушення прав позивача, тому його окремого скасування не вимагається. Крім того, вимога про скасування вказаного наказу позивачем взагалі заявлена не була. Нею була заявлена вимога про визнання неправомірним її переведення та його (переведення) скасування

Оскільки переведення позивача на іншу посаду не мало місця, на час звернення до суду спору між сторонами щодо законності такого переведення не було, то вимога про визнання такого переведення неправомірним є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Компетенція комісії по трудових спорах визначена ст.224 КЗпП України. Вказана норма передбачає, що трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з власником або уповноваженим ним органом.

Позивач звернулась до комісії по трудових спорах з заявою про надання їй переважного права на залишення на посаді.

Відповідно до ст.42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається визначеним цією ж нормою категоріям працівників при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці.

Тобто, категорії працівників, яким може надаватися перевага в залишенні на роботі, визначені законодавством, тому комісія по трудовим спорам не наділена повноваженнями таке право надавати.

Розглянувши звернення позивача та прийнявши за результатами такого розгляду рішення про відмову в його задоволенні, відповідач (КТС) перевищив надані йому повноваження.

Крім того, оскільки вивільнення позивача не передбачалось, то взагалі були відсутні підстави вирішення питання про існування в неї переважного права на залишення на роботі.

За таких обставин прийняте комісією рішення від 21.12.2015 року не може бути визнано законним і підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Сторони звільняється від сплати судового збору на підставі ст.8,ч.2 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 3,6,11,15,60,209,212-218 ЦПК України, ст.32,42,221,224, 228,231,232 КЗпП України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Рішення Комісії по трудовим спорам Коростенської центральної міської лікарні від 21.12.2015 року за заявою ОСОБА_1 про надання переважного права залишення на посаді визнати незаконним та скасувати.

В решті вимог відмовити.

Звільнити сторони від сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя:

Копія згідно оригіналу : суддя : підпис :