Провадження №2/761/1809/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Романишеної І.П.

при секретарі: Дігтяр М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після припинення сімейних стосунків у 2008 році відповідач не виконує покладені на нього законом батьківські обов'язки щодо дітей, не цікавиться їхнім розвитком, не приймає участі у їх оздоровленні, матеріально та морально не підтримує. Після розірвання шлюбу 14.07.2009р. діти залишилися проживати з матір'ю, а з жовтня 2010р. проживають з Позивачем та її другим чоловіком ОСОБА_5, з яким Позивач уклала шлюб 08.10.2013р. Позивач зазначає, що саме ОСОБА_5 забезпечує виконання батьківських обов'язків щодо їхніх з відповідачем дітей, діти називають ОСОБА_5 батьком. Також зазначається, що з позовом про позбавлення Відповідача батьківських прав Позивач звертається вдруге та повідомляє, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011р. у задоволенні її позову відмовлено, суд також відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 бачив дітей востаннє у грудні 2010р. і після рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011р. не виявляв бажання бачитися з дітьми і приймати участь у їх вихованні та утриманні.

У судовому засіданні Позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у ньому та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що його нема за що позбавляти батьківських прав, дітей не бачив три роки, оскільки позивачка не дала б йому можливості бачитися з дітьми. Відповідаючи на запитання з боку сторони позивача, ОСОБА_2 пояснив, що востаннє дітей бачив у дитячому садку і зазначив, що в дійсності не бачив дітей більше, ніж три роки.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подано заяву, в якій представник третьої особи просив справу розглядати за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, заслухавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.12 цього Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2004р. по 14.07.2009р.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що сімейні та шлюбні відносини сторін припинилися у жовтні 2008 року, з цього часу вони почали проживати окремо, діти залишилися проживати з позивачем.

У 2009 році позивач познайомилася з ОСОБА_5, з яким з жовтня 2010р. почали проживати однією сім'єю разом з дітьми позивача від першого шлюбу. Для сумісного проживання орендували квартиру по АДРЕСА_2. 08.10.2013р. позивач та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

Встановлено також, що у 2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В ході розгляду справи ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено. В апеляційному порядку рішення суду не оскаржувалось.

Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.06.2010р. № 352 за заявою відповідача було встановлено графік побачень ОСОБА_2 з дітьми щосуботи з 10.00 до 14.00 години.

З рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011р. у справі № 2-16075/10 вбачається, що, відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд зазначив, що ОСОБА_2 остаточно і повністю не ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, приймав міри щодо встановлення контакту з дітьми та позивачем, про що свідчить і вказане розпорядження, яке винесено за заявою саме батька, частково йому чиняться в цьому перепони зі сторони позивачки, яка особисто в судовому засіданні повідомила, що не хоче, щоб діти спілкувалися з батьком.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд у рішенні вказав, що позивач за зустрічним позовом наполягав на тому, що з боку ОСОБА_1 чиняться перешкоди у його спілкуванні з дітьми, відповідач має бажання спілкуватись з синами за місцем їх проживання та мати можливість проводити час з дітьми, але їх мати чинить цьому перепони. ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила, що змінила місце свого проживання та перевела синів в інший дитячий заклад. Однак, ОСОБА_2 про це знав, але свої батьківські обов'язки в повній мірі не виконував, кошти на матеріальне забезпечення дітей не надавав, влаштуванням їх літнього відпочинку не займався.

Крім того, у рішенні суду зазначено, що позивач за зустрічним позовом підтвердив у судовому засіданні, що дізнався про переїзд матері своїх дітей в орендоване житло і про інший дитячий садочок, однак, був у садочку останній раз у грудні 2010 року, де зустрічався з дітьми протягом 15 хвилин, а умови розпорядження виконувати не міг, останній раз в грудні 2010 року купляв дітям фрукти, ласощі та іграшки. При цьому суд взяв до уваги той факт, що вказані дії були ОСОБА_2 вчинені вже під час знаходження справи на розгляді в суді. Крім того, ним не надано жодного належного і допустимого доказу щодо своєї постійної участі в матеріальному забезпеченні дітей, оскільки надані два чека про переведення коштів на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 200,00 грн. - 13.02.2010р. та 209 грн. - 28.12.2009р. на утримання дітей такими підтвердженнями не являються.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 з власних бажань не в повній мірі здійснювались приписи розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 2.06.2010р. №352, яким був встановлений графік побачення з дітьми, він майже не приймав участі в матеріальному утриманні дітей протягом тривалого часу, не цікавився їх перебуванням у дошкільних виховних закладах, їх здоров'ям, побутом і вихованням. У судовому засіданні ОСОБА_2 не зміг пояснити причини своєї поведінки та неактивної позиції при вирішенні питань, практично пов'язаних із виконанням ним своїх батьківських обов'язків.

Згідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає встановленими і такими, що не потребують доказуванню обставини про те, що відповідач ОСОБА_2 станом на день ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Києва 08.06.2011р. востаннє бачив своїх та позивачки дітей у грудні 2010 року у дитячому садочку, що розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 2.06.2010р. №352, яким був встановлений графік побачення з дітьми, відповідачем з власних бажань виконувалося не в повній мірі.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що з грудня 2010 року відповідач не бачив дітей, не приймав участі у їх вихованні та утриманні, у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Відповідач визнав у судовому засіданні, що дітей востаннє бачив у дитячому садочку, станом же на день розгляду справи судом ОСОБА_3 є учнем 5-го класу технічного ліцею НТУУ КПІ, ОСОБА_4 навчається у 4-му класі Київської гімназії №287. Також відповідач визнав, що Розпорядження Шевченківської РДА №352 він не виконував з тієї причини, що ОСОБА_1 не дала б йому такої можливості.

Згідно відповіді на адвокатський запит Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.02.2015р. № 40-260, ОСОБА_2 не звертався до Служби у справах дітей із заявою з приводу недотримання матір'ю дітей встановленого графіку побачень з дітьми, який був встановлений Розпорядженням від 02.06.2010р. № 352. Дана відповідь Служби у справах дітей спростовує пояснення відповідача, що він не міг бачитися з дітьми, оскільки позивачка не дала б йому такої можливості. Суд приходить до висновку, що відповідач з власного бажання не бачився з дітьми та не приймав участі у їх вихованні та матеріальному утриманні.

Суд також критично ставиться до пояснень відповідача, що він не знав, де проживають діти, і тому не міг виконувати батьківські обов'язки.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011р.:«В судовому засіданні позивач по зустрічному позову підтвердив, що дізнався про переїзд матері своїх дітей в орендоване житло і про інший дитячий садочок, однак був у садочку останній раз у грудні 2010 року, де зустрічався з дітьми протягом 15 хвилин…» (а.с. 15).

Судом встановлено, що орендоване житло, про яке йдеться у судовому рішенні, є квартира на АДРЕСА_2, яку орендувала позивач разом з ОСОБА_5 З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що у цій квартирі вони з дітьми та другим чоловіком проживали до січня 2014р. 26.03.2015р. позивач надіслала відповідачу лист, який був отриманий ним 27.03.2015р. Таким чином, відповідач був обізнаний про місце проживання дітей як у квартирі по АДРЕСА_2, так і в АДРЕСА_1, про що було вказано Позивачем у рекомендованому листі на адресу відповідача.

Крім усних заперечень проти позовних вимог, з боку відповідача не було надано суду належних і допустимих доказів, які б вказували на невиконання ним своїх батьківських обов'язків щодо дітей не з його вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

На підставі достовірно з'ясованих у судовому засіданні обставин справи суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання батьківських обов'язків щодо двох неповнолітніх дітей внаслідок винної власної поведінки, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

Як вбачається з письмових доказів, наданих суду позивачкою, а саме відповідей на адвокатські запити Київської гімназії № 287, Клубу-школи айкідо «Такемусу Айкі», клубу бального танцю «Альта», футбольного клубу «Альпіна», в яких навчаються та які відвідують ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у цих начальних закладах нічого не відомо про ОСОБА_2, як про батька дітей, який у цих закладах ніколи не з'являвся, батьківські збори не відвідував, шкільним та спортивним життям дітей та їх успішністю не цікавився. Повідомляється, що виховує дітей, як батько, ОСОБА_5 Він супроводжував дітей на вступних тестуваннях та співбесіді, разом з їх матір'ю та самостійно приводить дітей на заняття та забирає зі школи, відвідує класні та загальношкільні батьківські збори, приймає активну участь в позакласному житті школи та дітей, здійснює оплату за відвідування ОСОБА_3 Клубу-школи айкідо, саме з його пропозиції ОСОБА_3 почав займатися айкідо, ОСОБА_5 відвідує батьківські збори і клубу бального танцю, завжди присутній на тренуваннях та змаганнях ОСОБА_4, здійснює оплату за відвідування ОСОБА_4 клубу бального танцю, його індивідуальні тренування та участь у змаганнях. Діти називають його татом.

З наданих суду характеристик на дітей вбачається, що батьками дітей у Київській гімназії №287 знають ОСОБА_1 та ОСОБА_5, як активних учасників шкільного та класного життя.

Допитані в судовому засіданні свідки також показали, що ОСОБА_2 не виконує батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей.

Так, свідок ОСОБА_7, яка є матір'ю дівчинки, з якою ОСОБА_4 займається бальними танцями, показала суду, що знає ОСОБА_5, як батька ОСОБА_4, три роки, бачиться з ним у школі бального танцю, яку їх діти відвідують щодня. ОСОБА_5 привозить і забирає хлопчика зі школи сам або разом з ОСОБА_1, присутній на усіх тренувальних зборах та змаганнях. ОСОБА_7 показала, що усі в школі сприймають ОСОБА_5 як рідного батька ОСОБА_4 і тільки у зв'язку з необхідністю виїзду дітей на змагання за кордон стало відомо, що у ОСОБА_4 є рідний батько, якого ніколи не бачили у школі і який не надає дозволу на виїзд дитини за кордон.

Свідок ОСОБА_9, яка є матір'ю ОСОБА_1, показала, що коли її донька проживала у шлюбі з ОСОБА_2, він був поганим батьком, часто не працював і дітей фактично утримувала їхня мати. Він не доглядав дітей, доводилося докладати зусиль, щоб він вивів дітей на прогулянку. Після розлучення ОСОБА_2 припинив спілкування з дітьми, а його разове відвідування дитячого садка у грудні 2010р. супроводжувалося дитячим плачем і повним не сприйняттям дітьми його, як батька. Про відвідування відповідачем дитячого садка їй розповіли онуки. Свідок добре обізнана з тим, що відповідач не спілкувався з дітьми і матеріально не утримував їх з 2008 року, оскільки позивачка з дітьми проживала з нею у одній квартирі до розлучення з відповідачем у 2009р., після чого почала орендувати житло разом з ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_5, чоловік Позивача, показав, що з ОСОБА_1 разом працювали і він знав її, як матір двох дітей. Після розлучення позивачки з ОСОБА_2 вони почали зустрічатися і покохали одне одного. В серпні 2009р. ОСОБА_1 познайомила його з дітьми, для цього вони пішли до зоопарку, потім свідок познайомив ОСОБА_1 та її дітей зі своїми батьками. ОСОБА_3 тоді було 4 роки, ОСОБА_4 3 роки. Між ним і дітьми встановилися дружні контакти, згодом діти почали називати його татом. З жовтня 2010р. вони почали проживати разом у орендованому помешканні на АДРЕСА_2. До дітей позивачки відноситься, як до своїх рідних дітей, всюди його знають, як їхнього батька. Свідок показав, що подавав заяву про прийняття дітей до першого класу, був присутній при їх тестуванні у гімназії, постійно відвідує батьківські збори у гімназії та спортивних школах, відвозить та забирає дітей з навчання. Його батьки полюбили позивачку та її дітей, хлопчики називають їх бабусею та дідусем. ОСОБА_5 має намір усиновити дітей позивачки.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є батьками ОСОБА_5, показали суду, що їх син повідомив їм, що зустрічається з жінкою, яка має двох малолітніх дітей від першого шлюбу, що він має серйозні наміри щодо ОСОБА_1 Вони із зрозумілих причин спочатку переживали з цього приводу, але коли познайомилися з майбутньою невісткою та її дітьми, дуже їх полюбили. Їх син дуже добре ставиться до дітей Позивача, любить їх і жаліє так, як далеко не всі рідні батьки люблять своїх дітей. Хлопчики часто бувають у них в гостях, називають їх бабусею та дідусем, вони їх люблять, як рідних онуків.

Згідно до Актів депутата Софіївсько Борщагівської сільської ради Шевчук С.В. від 21 березня, 6 червня та 13 червня 2015р. ОСОБА_2 як батько дітей, у визначений Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації час до місця проживання дітей не з'являвся.

Згідно до Акта депутата ОСОБА_13 від 21.03.2015р., діти дійсно проживають з позивачкою та її чоловіком ОСОБА_5 у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, як орган опіки та піклування, надала суду Висновок від 18.09.2015р., згідно до якого вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька - громадянина ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З наданої суду відповіді від 07.10.2015р. на адресу ОСОБА_1 Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації вбачається, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації №19 від 23 квітня 2015р. (протокол №8) батькам - гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 рекомендовано дійти спільної згоди щодо виконання батьком - гр. ОСОБА_2 батьківських обов'язків по відношенню до його малолітніх дітей та надано термін один місяць для відвідування психолога Києво-Святошинського центру соціально-психологічної реабілітації населення та його інформування з питань подолання наслідків Чорнобильської катастрофи.

Зі слів працівників вказаного центру батько - гр. ОСОБА_2 не звертався до психолога та не надавав жодних пояснень з приводу виконання ним батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 ухилявся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх та позивачки двох малолітніх дітей внаслідок власної винної поведінки, він свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками, протягом останніх п'яти років не цікавився життям дітей, не турбувався про їх матеріальне утримання та виховання, допомоги матері дітей на їх утримання та оздоровлення не надавав. Відповідач не надав суду доказів того, що він не виконував батьківські обов'язки внаслідок тяжкого захворювання чи з інших, не залежних від нього причин.

Судом встановлено, що батьківські обов'язки по відношенню до дітей сторін виконує нинішній чоловік позивачки - ОСОБА_5, діти сприймають і називають його татом.

Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.,), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Таким чином, в результаті повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин даної справи, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 доведені належними і допустимим доказами, знайшли підтвердження в судовому засіданні і тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 150, 164 Сімейного Кодексу України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 179, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Києво-Святошинська державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.П. Романишена