Унікальний номер справи 333/5336/15-ц
Номер провадження 2/333/483/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 3 березня 2015 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., при секретарі Лященко В.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, виселенні.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі з дозволу колишнього власника проживають та зареєстровані відповідачі, які не є членами сімї позивача. Проживання та реєстрація відповідачів порушує права позивача як власника квартири, в звязку з чим він просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, виселити їх з квартири.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що 11 березня 2011 р. позивач уклав з ОСОБА_7, яка була опікуном власника квартири ОСОБА_8, договір довічного утримання, відповідно до якого став власником спірної квартири. 1 січня 2014 р. ОСОБА_8 померла, позивач займався похованням померлої. 5 квітня 2011 р. позивач в установленому законом порядку зареєстрував право власності на квартиру. На цей час в квартирі з дозволу бувшого власника ОСОБА_8 мешкають та зареєстровані відповідачі, які не є членами сімї позивача. Оскільки проживання та реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, представник позивача просить суд визнати їх такими, що втратили право користування квартирою та виселити з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала в судовому засіданні пояснила, що власником спірної квартири була ОСОБА_8 (матір чоловіка відповідача ОСОБА_4І.), яка визнана судом недієздатною та призначено опікуном ОСОБА_7 У спірній квартири, крім ОСОБА_8І, мешкали її онуки відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 Про те, що ОСОБА_7 уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання відповідачам відомо не було. 1 січня 2014 р. ОСОБА_8 померла, але відповідачі залишились проживати в спірній квартирі. Про те, що квартира належить позивачеві, їм стало відомо у вересні 2015 р., коли надійшла копія заочного рішення суду. Відповідачі мають намір звернутись до суду з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним, тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позову.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, але суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 7 жовтня 2010 р. Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_8. (а.с. 7)

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2008 р. ОСОБА_8 визнано недієздатною. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2010 р. ОСОБА_9 призначено опікуном недієздатної ОСОБА_8 (а.с. )

11 березня 2011 р. ОСОБА_9, діючи в інтересах недієздатної ОСОБА_8, уклала з ОСОБА_3 нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за яким передала у власність набувачеві квартиру АДРЕСА_1, а той зобовязався забезпечувати відчужувача утриманням довічно. (а.с. 7-8)

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_8 1 січня 2014 р. померла. (а.с. 11)

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав 5 квітня 2011 р. право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3. (а.с. 10)

Згідно довідки житлового органу у спірній квартирі мешкають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. (а.с. 15)

Суд вважає, що проживання та реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У відповідності зі ст. 406 ч.1 п. 4 ЦК України підставою припинення сервітуту також є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, а згідно зі ст. 406 ч.2 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що підставою для встановлення особистого сервітуту (права користування відповідачами чужим майном) було перебування відповідачів у родинних відносинах з минулим власником квартири. Вказана підстава на цей час перестала існувати в звязку з переходом права власності до позивача на підставі цивільно-правової угоди, тому позивач вправі вимагати припинення сервітуту в судовому порядку.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Для поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки увідповідності зі ст. 406 ч.1 п.4 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, а також виселити відповідачів з квартири відповідно до ст. 109 ч.1 ЖК України без надання іншого житлового приміщення.

При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що відповідачі мають намір звернутись до суду з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним, в звязку з чим представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позову, суд не може, оскільки договір довічного утримання від 11 березня 2011 р. на цей час є дійсним, із позовом про визнання його недійсним ніхто до суду не звертався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою № 76 в будинку № 10 по вул. Малиновського в м. Запоріжжі.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Фунжий