Справа № 310/1227/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та витребування частини будинку із незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з позовної заяви, позивачу стало відомо, що Бердянським міськрайонним судом Запорізької області розглядалась цивільна справа № 310/4489/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Предметом зазначеного договору купівлі-продажу від 30.10.2013 р. є житловий будинок № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області. Позивач ОСОБА_1 є власником 1/10 частини житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську , і згідно чинного законодавства вона набула право власності на частину житлового будинку, а майно (будинок) було продано, в тому числі і з часткою, що їй належить, без її відома,тому позивач вважає, що у продавців не було права на продаж будинку, з огляду на таке: в тексті оскаржуваного договору купівлі-продажу від 30.10.2013 р. на сторінці 1 є посилання на інший договір купівлі-продажу, посвідчений 18.06.2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Але станом на 2007 рік ОСОБА_2 вже була власником 11/40 частини будинку, що підтверджується технічним паспортом на будинок. Також, зі слів ОСОБА_8, вона не видавала довіреність на ім'я ОСОБА_6 з метою продажу належної їй частини житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області. Щодо нібито набуття відповідачем ОСОБА_4 права власності на частину будинку на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2010року по справі № 2-2559/10 (про що зазначено на стор. 1 оскаржуваного договору), то позивач з»ясувала, що такого рішення не існує, воно не приймалося. Покупець ОСОБА_3, відповідач по справі, могла дізнатись про це, звернувшись до реєстру судових рішень. Крім того, вочевидь, порушена територіальна підсудність для розгляду справ з приводу нерухомого майна (відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини). Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, яка посвідчувала оскаржуваний договір, мала про це знати. Отже продаж будинку, який належить кільком власникам на праві спільної часткової власності, не можливий без згоди всіх співвласників. І продаж може здійснювати власником лише тієї частки, яка належить саме йому. У зв»язку з тим, що позивач не мала намір та не продавала свою частку в спірному будинку, вона просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області, укладений 30.10.2013р. між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1754 та витребувати із незаконного володіння у відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 1/10 частину житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області.

В судових засіданнях представник позивача ОСОБА_9 підтримала позов і зазначила, що позивач має на праві власності 1/10 частину житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську , останнім часом позивач в Бердянськ не приїздила і її часткою в будинку користувалися родичі, але в 2014році вона дізналася, що весь будинок і в тому числі і її частка були продані, але позивач не мала наміру продавати свою частку у будинку, їй про продаж будинку не повідомляли. Зі слів ОСОБА_2 позивач дізналася, що остання не видавала довіреність на ім'я ОСОБА_6 з метою продажу належної їй частини житлового будинку № 35 по вул. Ревуцького в місті Бердянську. Також при оформленні договору купілві-прордажу були надані нотаріусу підробні документи, а саме рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2010 року про признання права власності на частину будинку в м. Бердянську за ОСОБА_10, але такого рішення в природі не існує, оскільки цей суд направив іншу копію рішення за таким номером справи та датою розгляду справи, а також цей суд і не міг розглядати таку справу, враховуючи територіальну підсудність. Представник позивача також зазначила, що в судовому засіданні було з»ясовано, що відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду набуто право власності на 29/40частин домоволодіння саме за ОСОБА_2 а не за ОСОБА_4, як вони зазначили у своїй позовній заяві, оскільки на час складання позовної заяви їм це було не відомо.

В судових засіданнях та в своїх запереченнях представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_11 позов не визнав та пояснив, що 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області. На момент укладення договору купівлі-продажу право власності на житловий будинок було зареєстровано наступним чином: 29/40 часток - за ОСОБА_2, 11/40 часток - за ОСОБА_4 Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем в позовній заяві зазначено, що зі слів ОСОБА_2 нею не видавалась довіреність на ім'я ОСОБА_6 проте з тексту договору купівлі-продажу від 18.06.2013 року вбачається, що ОСОБА_6 діяв на підставі довіреності, посвідченої 02.03.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 за номером 360, тобто довіреності, оформленої належним чином для даного виду правочину. Крім того, посилання позивача на обставину, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду набуто право власності на частину домоволодіння ОСОБА_4 не заслуговує на увагу, так як на підставі цього рішення право власності визнано саме за ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, надала до суду заяву, в якій позов визнала, проти задоволення позову не заперечує і просить справу розглянути без неї.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, перебуває в місцях[ позбавлення волі, позовна заяву йому була вручена, свої заперечення проти позову відповідач до суду не направив.

3-я особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що 30 жовтня 2013 року за реєстровим № 1754 посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку по вул. Ревуцького будинок № 35, на підставі документів, перелік яких передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджений наказом МЮ України 22.02.2012 року №296/5), ОСОБА_10 2. Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна. Всі правовстановлювальні документи на житловий будинок були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, витяги про реєстрацію права власності від 29 жовтня 2013 року видані Реєстраційною службою Бердянського міськрайонного управління юстиції. Розділ на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав вже був відкритий на момент посвідчення угоди, інформації про заборони та арешти не було, власників було два, частки складали одиницю, інших співвласників в розділі не було, покупець відмовився від інвентаризації об'єкта на момент договору, документи відповідали вимогам закону, договір укладався відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій. Від імені продавця ОСОБА_2 діяв представник ОСОБА_6 на підставі довіреності, та продавав 29/40 часток, на підставі рішення суду, яке було зареєстровано в ДРРП. Продавець ОСОБА_4 був особисто та продавав 11/40 часток на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО 18.06.2013 року р. №3854. Покупець ОСОБА_3 була з чоловіком, який надавав згоду на купівлю будинку. Договір посвідчувався у присутності сторін та представника продавця, повноваження представника підтверджувалися довіреністю, посвідченої 02.03.2013року ОСОБА_12, приватним нотаріусом Бердянського МНО, дійсність якої перевірено за даними Єдиного реєстру довіреностей. Договір зачитувався в голос та давалися роз'яснення по умовам договору. В січні 2014 року до нотаріуса звернувся слідчий СВ Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізької області ОСОБА_13 та надав ухвалу Бердянського міськрайоного суду від 24.01.2014 року про надання тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному проваджені № 0006156 від 01.10.2013р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.357 КК України. 04.02.2014 року на підставі протоколу тимчасового доступу до речей та документів слідчий тимчасово вилучив всі документи по цьому договору. До наступного часу нотаріусу не відомо як закінчилася справа та документи їй не повернули.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

Позивач ОСОБА_1 є власником 1/10 частини житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.1985р., копією технічного паспорту.

Позивачу в 2014році стало відомо про договір купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області, укладений 30.10.2013р. між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1754, згідно якого відповідач ОСОБА_3 стала власником житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянськ Запорізької області.

В тексті оскаржуваного договору купівлі-продажу від 30.10.2013 р. на сторінці 1 є посилання на інший договір купівлі-продажу, посвідчений 18.06.2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2010року по справі № 2-2559/10.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу частини будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області, укладеного 18.06.2013р. між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 3854 вбачається, що ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив 11/40 частини будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянськ Запорізької області.

Відповідачу ОСОБА_2 11/40 частини будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області належало на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.12.2003р. Шостою харківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-3915, що підтверджується відповіддю завідуючого Шостою харківською державною нотаріальною конторою № 382/01-16 від 19.02.2016р., копією технічного паспорту за 2007рік.

Таким чином на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 18.06.2013р. відповідач ОСОБА_4 став власником 11/40 частини будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області.

Також в договорі купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області від 30.10.2013р. є посилання на те, що решта домоволодіння, а саме 29/40 частин будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянськ Запорізької області належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2010року по справі № 2-2559/10. Але такого рішення Тернопільського міськрайонного суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську не існує і таке рішення не приймалося, оскільки з наданої Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області копії рішення суду по справі № 2-2559/10 від 04.03.2010року вбачається, що це рішення прийнято по справі за позовом ОСОБА_14, ОСОБА_15 до ОСОБА_16, 3-ї особи Тернопільської районної державної контори про визнання права власності на спадкове майно і в цьому рішенні мова йдеться по 1/2частину житлового будинку № 10 з надвірними побудовами та спорудами, який знаходиться в с. Баворів по вул. Зеленій Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 09.06.2015р. вбачається, що право власності на домоволодіння № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області мали в частках: відповідач ОСОБА_2-11/40часток, ОСОБА_17- 1/10, ОСОБА_18- 1/10, ОСОБА_19- 5/40, ОСОБА_20- 1/10, позивач ОСОБА_1- 1/10, ОСОБА_1- 1/.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 2 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Враховуючи, що позивач має на праві власності частину спірного будинку, не мала наміру продавати цю частину будинку, тобто відсутнє її волевиявлення на відчуження цього майна, але правочином - договором купівлі-продажу, укладеним між відповідачами позивач була позбавлена неправомірно права власності на своє майно, що визнається відповідачем по справі ОСОБА_2, та підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянську Запорізької області, укладеного 30.10.2013 р. між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та повернення спірного майна позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,212-215 ЦПК України, ст. ст.16,203, 216, 215, 316,317,319,355,357,387 ЦК України,суд

В И Р І Ш И В :

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянськ Запорізької області, укладений 30.10.2013 р. між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1754 .

Витребувати із незаконного володіння у ОСОБА_3 (ІДН. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІДН. НОМЕР_2) 1/10 частину житлового будинку № 35 по вулиці Ревуцького в місті Бердянськ Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга може бути поданою протягом 10днів з дня оголошення рішення суду, а особами відсутніми у судовому засіданні з дня отримання копії рішення суду.

СуддяОСОБА_21