Ухвала іменем україни
03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу та відсотків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що він уклав з Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») два депозитні договори:

- відповідно до договору банківського вкладу від 24 січня 2014 року

№ SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт») він передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 2 тис. доларів США терміном на 1 місяць - до 24 лютого 2014 року, зі сплатою 7 % річних;

- відповідно до договору від 24 січня 2014 року

№ SAMDNWFD200 він передав, а банк прийняв 12 тис. грн терміном на 3 місяці - до 24 квітня 2014 року, зі сплатою 17 % річних.

Строк дії вказаних договорів закінчився, після цього позивач неодноразово звертався до банку про виплату йому вкладу та нарахованих відсотків, але відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовив йому у виплаті коштів за договорами.

Посилаючись на наведене вище ОСОБА_6 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму внеску за договором банківського вкладу від 24 січня 2014 року № SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт» на 1 місяць) у розмірі 2 тис. доларів США та відсотки за цим договором у розмірі 142,60 доларів США; суму внеску за договором банківського вкладу від 24 січня 2014 року № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт» на 3 місяці) у розмірі 12 тис. грн та відсотки за цим договором у розмірі 2 079 грн 12 коп.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду вказаній нормі процесуального права не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договорів банківського вкладу, а також факту внесення коштів за цими договорами.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що 24 січня 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено два депозитні договори вклад «Стандарт».

Відповідно до договору банківського вкладу № SAMDNWFD900 він передав банку, а банк прийняв суму у розмірі 2 000 дол. США строком на 1 місяць, до 24 лютого 2014 року, зі сплатою 7 % річних. Відповідно до договору № SAMDNWFD200 він передав, а банк прийняв суму у розмірі 12 000 грн строком на 3 місяці, до 24 квітня 2014 року, зі сплатою 17 % річних. Договори було укладено на території Автономної Республіки Крим.

Судом встановлено, що на підтвердження своїх доводів позивач надав до суду ксерокопії вказаних вище договорів, та посилаючись на те, що їх оригінали, а також квитанції, що підтверджують внесення коштів за цими договорами, було втрачено при переїзді на материкову частину України, керуючись ст. 133, 137 ЦПК України, просив суд витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» вказані документи як докази у справі.

Ухвалами Городенківського районного суду Іван-Франківської області від 24 липня 2015 року та від 15 вересня 2015 року заяву про витребування доказів задоволено. Витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» квитанцію (інший письмовий документ) на електронному носієві за договорами вкладу укладеними між позивачем та банком.

Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвали Городенківського районного суду Іван-Франківської області від 24 липня 2015 року та від 15 вересня 2015 року не виконав, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не має доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки, оскільки відповідно до постанов Автономної Республіки Крим від 30 квітня 2014 року № 2085-6/14 та від 03 вересня 2014 року № 2474-6/14, до майна яке підлягає націоналізації та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_6 у поверненні вкладів за депозитним договорами ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму листі від 26 листопада 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141121/1956 не заперечував укладення депозитних договорів вкладу та, посилаючись на те, що окупація території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя зробила неможливою роботу банківської системи в регіоні, ОСОБА_6 було запропоновано зустрітися з співробітником банку з метою реструктуризації вкладу (а. с. 8, 9).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

В порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаними вище договорами від 24 січня 2014 року (а. с. 5, 6).

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обставини у справі належним чином не встановив, не перевірив доводів позивача щодо наявності невиконаних договірних зобов'язань між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені норми права не звернули, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська