РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2016 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, у встановленому законом порядку змінив предмет позову та в кінцевому результаті просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 13 231,13 грн., що еквівалентно 500 дол. США станом на 19.02.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 27.12.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір про наміри, відповідно до якого він передав відповідачу завдаток в сумі 500 дол. США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення, виконання договору купівлі-продажу належної відповідачу квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Головатого 7/67. Крім цього, сторони домовились про те, що оформлення договору купівлі-продажу вказаного об'єкту нерухомості має відбутись до 10.01.2015 року на умовах встановлених цим Договором. Проте, договір купівлі-продажу квартири у визначений термін укладений не був, на його звернення відповідачка відмовилась повернути вищевказані кошти у розмірі 500 дол. США, а тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, які містяться в матеріалах справи, посилається на те, що згідно п.3 Договору про наміри встановлено, що у разі невиконання договірних зобовязань з ініціативи Потенційного покупця (позивача), у відповідності зі ст. 571 ЦК України завдаток залишається у Потенційного продавця (відповідача), а оскільки з моменту укладення договору (27.12.2014) і до 10.01.2015 року позивач жодним чином не підтвердив свій намір укласти основний договір, не зафіксовано факту звернення позивача до відповідача з метою укладення Договору купівлі-продажу належного відповідачу обєкта нерухомості, як і не зафіксовано факту відмови відповідача чи створення ним перешкод для укладення основного договору, відповідач вважає, що договірне зобовязання не було виконане з ініціативи позивача. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_1 - позивача, який підтвердив, що 27.12.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір про наміри, за яким він погодився та відповідно до якого він передав відповідачу завдаток в сумі 500 дол. США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення, виконання договору купівлі-продажу належної відповідачу квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Головатого 7/67, та волевиявлення на укладення Договору про наміри було вільним, відповідало його внутрішній волі, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. На момент підписання Договору про наміри він погоджувався з його умовами, розумів їх зміст, однак вважає, що із вини відповідача купівля-продаж такої квартири не відбулось.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 27.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про наміри, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 завдаток в сумі 500 дол. США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення, виконання договору купівлі-продажу належної відповідачу квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Головатого 7/67.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що п.3 Договору про наміри, укладеного між сторонами передбачає, що у разі невиконання договірних зобовязань з ініціативи Потенційного покупця (позивача), у відповідності зі ст. 571 ЦК України завдаток залишається у Потенційного продавця (відповідача)

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.184 ЦПК України передбачено якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 180-182 цього Кодексу.

Допитавши у судовому засіданні позивача в якості свідка суд встановив, що волевиявлення на укладення Договору про наміри було вільним, відповідало його внутрішній волі, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. На момент підписання Договору про наміри позивач погоджувався з його умовами, розумів їх зміст.

Позивачем також не надано жодних доказів, які б підтверджували факт звернення до відповідача з метою укладення Договору купівлі-продажу належного відповідачу обєкта нерухомості.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, виходячи із укладеного договору між сторонами, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому позовні вимоги являються необґрунтованими, недоказаними і такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 31, 57-60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.