Справа № 473/1985/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"01" серпня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2016 року позивачОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом після смерті 01.02.2003 року матері ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області (далі-відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок №38 по вул. Плавнева у м. Вознесенську відносно якого відсутній правовстановлюючий документ про належність його спадкодавцю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він прийняв спадщину після смерті 01.02.2003 року матері ОСОБА_2 шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що він оформити спадщину в нотаріальному порядку не може через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано правовстановлюючого документу про належність нерухомого майна спадкодавцю через його відсутність взагалі, позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, уточнивши їх новими обставинами, а саме, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем за законом на обовязкову частку в спадщині був її чоловік ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном (постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини), що підтверджується копією будинкової книги, але не оформився в спадкових правах, 19.10.2007 року ОСОБА_3 помер, позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину шляхом подачі заяви в шестимісячний строк до нотаріальної контори.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про відсутність заперечень проти позову.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2003 року померла мати позивача ОСОБА_2,що підтверджується копією свідоцтва про смерть, за життя 26.06.1976 року вона склала заповіт, яким все майно заповіла сину - ОСОБА_1.

Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 535 ЦК Української РСР чоловік спадкодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв обовязкову частку в спадщині шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном (постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини), що підтверджується копією будинкової книги, але не оформився в спадкових правах.

19.10.2007 року ОСОБА_3 помер, позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину шляхом подачі заяви в шестимісячний строк до нотаріальної контори.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Спадкодавець ОСОБА_2 згідно договору міни будинків нотаріально посвідченого 05.07.1979 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою є власником будинку по вул. Котовського (нині Плавнева), 38 у м. Вознесенську житловою площею 37,2 кв.м., що розташовувався на земельній ділянці державного фонду площею 600 кв.м. Попереднім власником ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Вознесенської міської ради 19.06.1978 року отримано дозвіл на капітальний ремонт житлового будинку розміром 8,6х5,42 метрів

Згідно довідки №273 КП Вознесенське МБТІ від 23.05.2016 року станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. Котовського (нині Плавнева), 38 у м. Вознесенську житловою площею 37,2 кв.м., але він є знесеним, замість нього в 1980 році збудований новий житловий будинок житловою площею 40,9 кв.м., акт здачі в експлуатацію новоствореного нерухомого майна відсутній.

Як вбачається із технічного паспорта, виготовленого 12.01.2016 року на імя ОСОБА_2, житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: вул. Котовського (нині Плавнева), 38 м. Вознесенську побудовані: житловий будинок Е-1, сарай Б-1, сарай В-1, сарай Г-1, сарай Д-1, 1980 році, прибудова е-1, прибудова Е`-1, погріб Е`-1 п/д 1995 році.

Обґрунтовуючи підставність позову, позивач посилався на те, що 26.02.2016 року в.о. завідуючого Першою Вознесенською державною нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки спірний житловий будинок (новозбудоване нерухоме майно) належним чином не зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_2

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У технічному паспорті на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік забудови» зазначено «у 1980-1995 роках».

Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні спадкодавця, а відтак на нього може бути визнано право власності, яке переходить у порядку спадкування.

Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд застосовує законодавство, яке є чинним на час придбання (побудови) житлового будинку, а питання спадкування - на час відкриття спадщини.

До складу спадщини входить житловий будинок №38 по вул. Плавнева (Котовського) у м. Вознесенську житловою площею 40,9 кв.м. належний спадкодавцю на який відсутній правовстановлюючий документ, що є перешкодою в оформленні спадщини в нотаріальному порядку.

Таким чином, за життя спадкодавець набув право на нерухоме майно (житловий будинок) і тому спадкоємець також набуває право власності в порядку спадкування в судовому порядку, а не в нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті 01.02.2003 року ОСОБА_2 право власності на ? частини житлового будинку №38 по вул. Плавнева (Котовського) у м. Вознесенську Миколаївської області житловою площею 40,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами та на ? частину житлового будинку №38 по вул. Плавнева (Котовського) у м. Вознесенську Миколаївської області житловою площею 40,9 кв.м.з господарськими будівлями та спорудамив порядку спадкування за законом після смерті 19.10.2007 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення суду.

Суддя: О.Є. Старжинська