У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

МаляренкаА.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої підприємству, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Харківської філії звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої підприємству, посилаючись на те, що 26 жовтня 1998 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду провідного інженера структурного підрозділу товариства, 05 травня 2008 року його було затверджено на посаді заступника начальника цього структурного підрозділу. З 01 березня 2011 року і по теперішній час він працює на посаді начальника дільниці поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд центру телекомунікаційних послуг Харківської філії товариства. Відповідно до п. 8.1 Положення про дільницю поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд на відповідача покладено відповідальність за збереження та цілісність отриманих товарно-матеріальних цінностей. Наказом товариства від 22 жовтня 2013 року та наказом Харківської філії товариства від 25 жовтня 2013 року було призначено та проведено інвентаризацію, за результатами якої було виявлено нестачу товару, який знаходився під звітом відповідача, у розмірі 24 592 грн 23 коп. (з урахуванням ПДВ сума нестачі складає 29 510 грн 68 коп.).

Позивач просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на висновки суб'єкта оціночної діяльності щодо оцінки розміру матеріальної шкоди, нанесеної йому нестачею товарно-матеріальних цінностей, стягнути з ОСОБА_3 на його користь 73 209 грн 57 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року позовні вимоги товариства задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ Укртелеком» в особі Харківської філії 29 510 грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 295 грн 10 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» 73 129,57 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Установлено, що 26 жовтня 1998 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду провідного інженера структурного підрозділу ПАТ «Укртелеком».

05 травня 2008 року ОСОБА_3 було затверджено на посаді заступника начальника цього структурного підрозділу.

З 01 березня 2011 року і по теперішній час ОСОБА_3 працює на посаді начальника дільниці поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком».

Відповідно до п. 8.1 Положення про дільницю поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд на відповідача покладено відповідальність за збереження та цілісність отриманих товарно-матеріальних цінностей.

Наказом товариства від 22 жовтня 2013 року та наказом Харківської філії товариства від 25 жовтня 2013 року було призначено та проведено інвентаризацію, за результатами якої було виявлено нестачу товару, який знаходився під звітом ОСОБА_3, у розмірі 24 592 грн 23 коп. (з урахуванням ПДВ сума нестачі складає 29 510 грн 68 коп.).

Відповідно до ч. 2 ст. 135-3 КЗпП України уразі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

З роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

У пункті 15 цієї постанови судам роз'яснено, що розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд визначає відповідно до ст. 135-3 КЗпП, Закону України «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 116 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1996 року № 1009 та від 20 січня 1997 року № 34. Визначаючи розмір шкоди, суд має виходити з цін на матеріальні цінності, що діють у даній місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо, а не на час інвентаризації.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказував на те, що апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, належним чином не визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та тим, які норми права підлягають застосуванню; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про необхідність визначення розміру шкоди на час вирішення справи, не навів мотивів відхилення таких доводів.

При новому перегляді справи апеляційним судом установлено, що за результатами визначення розміру матеріальної шкоди від нестачі ТМЦ при проведенні станом на 01 листопада 2013 року інвентаризації, за звітом Консалтингової фірми «Острів» на 12 лютого 2014 року, із застосуванням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Постанови Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2011 року № 1253 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оцінки майна та ДБН Д.1.1-1-2000 Правила визначення ринкової вартості будівництва «Ціноутворення в будівництві», розмір збитків нестачею ТМЦ за 43-ма позиціями (без ПДВ)визначено у сумі 64 007 грн 98 коп. з ПДВ - 73 209 грн 57 коп. у тому числі 10 маяків штукатурних вартістю 100,76 грн виявлених при додатковійінвентаризації 10 грудня 2013 року, залишковою вартістю 80 грн.

З огляду на викладене колегія вважала за необхідне рішення районного суду змінити, апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 73 129,57 грн на відшкодування збитків, заподіяних нестачею ТМЦ вартістю станом на звернення до суду.

Доводи ОСОБА_3, які викладені у його запереченнях на позовні вимоги та у апеляційній скарзі про те, що позивачем на його звернення у червні-липні 2012 року про вивезення ТМЦ за час його відпустки, відсутність підстав вважати його особою, яка повинна відповідати за нестачу майна відповідноі до посадової інструкції, та неправильне застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія визнала безпідставними та необгрунтованими.

На обґрунтування касаційної скарги заявник указує на те, що суди не встановили підстав та умов для покладання на нього матеріальної відповідальності. Невірно визначили вид і межі матеріальної відповідальності. Коло його трудових обов'язків визначалося відповідним Положенням, згідно з яким він забезпечував охорону і цілісність майна, закріпленого за дільницею. Крім того, розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувся за його відсутності.

Установлено, що 02 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою, в якій просив повідомити його про розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а. с. 231).

04 лютого 2016 року апеляційний суд ухвалює рішення за відсутності відповідача та доказів належного його повідомлення про розгляд справи 04 лютого 2016 року.

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_3, судом порушено його конституційне право на участь у судовому засіданні та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими позивачем, таким чином, обмеживши права відповідача; вказуючи на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача апеляційний суд не навів фактів та доказів, які спростовують ці доводи; не виконав у повному об'ємі вимоги попередньої ухвали суду касаційної інстанції, зосередившись лише на доказах, наданих позивачем; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак