РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Кремінна

Справа № 414/328/16-ц

Провадження № 2/414/147/2016

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Ковальова В.М.

за участю секретаря: Пугачової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Санаторій Озерний» Приватного Акціонерного Товариства «Укрпрофоздоровниця», третя особа ОСОБА_2, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29 лютого 2016 року звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що з 1994 року він працював на різних посадах у Дочірньому підприємстві «Санаторій «Озерний» (далі ДП). З посади заступника головного лікаря по технічній частині наказом № 07/Л від 02 лютого 2016 року його було звільнено за привалами ч. 1 ст. 40 КЗпП України без зазначення причин. Вважає звільнення незаконним, оскільки: 1) адміністрація підприємства не запропонувала йому іншої посади відповідно до його кваліфікації; 2) були залишені на посадах особи, які працевлаштувалися на зазначене підприємство пізніше нього; 3) звільнення відбулося без згоди профспілкового організації. Тому просить поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 4 539 грн. 36 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали з підстав законного звільнення позивача у звязку зі скороченням штату працівників. ОСОБА_1 було повідомлено про майбутнє звільнення за два місяця, на переведення на роботу сторожем він відмовився.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенню позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 цього Кодексу трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових справ» № 9 від 06 листопада 1992 року зі змінами, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст.ст. 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

У п. 19 цієї постанови містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення п.1 ч.1 ст. 40, ч.ч. 1, 3 ст.49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно до абз. 8 ч. 1 ст. 43-1 цього Кодексу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників та інших осіб.

Докази, які надано суду, свідчать про наступне.

Відповідно до копії трудової книжки (а.с.4-5), позивача наказом від 18 вересня 2006 року переведено в межах ДП заступником головного лікаря з технічної частини. Наказом ОСОБА_2 від 02 лютого 2016 року (а.с.7) позивача у той же день було звільнено за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, а наказом від 02 лютого 2016 року з 03 лютого 2016 року було проведено вивільнення працівників, у тому числі з підрозділу санаторія, в якому працював ОСОБА_1

Підставою для звільнення працівників ДП, у тому числі позивача, стало складне економічне положення, відсутність відпочиваючих, скорочення обєму робіт та підготовкою до консервації обєктів санаторію (а.с. 6, 8, 35-44, 52-53), у звязку з чим наказом від 04 листопада 2015 року (а.с. 8) було встановлено неповний робочий час.

Наказом від 25 листопада 2015 року було прийнято рішення про можливе вивільнення з 25 січня 2016 року працівників у звязку зі скороченням штату та наступним розірванням трудового договору з ініціативи власника.

Позивачу було запропоновано роботу сторожа, від якої він відмовився (а.с.48-51).

Тому не можна погодитися з доводами представника позивача про те, що останньому не були відомі підстави його звільнення, оскільки з наказом від 04 листопада 2015 року його було ознайомлено.

Відповідно до наказів від 06 листопада 2015 року Голови Правління Приватного Акціонерного Товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (а.с.33) та від 19 листопада 2015 року директора санаторія (а.с.34) наказ від 25 листопада 2015 року підписав в.о. директора ДП ОСОБА_5, тобто уповноважена особа.

У звязку зі звільненням з 11 січня 2016 року директора ДП, голова Правління виконання обовязків керівника санаторія наказом поклав з 23 грудня 2015 року на ОСОБА_2 (а.с.45), а директор ДП наказом від 28 грудня 2015 року надав їй права вчиняти будь-які дії від імені санаторія (а.с.46). У звязку з зупиненням з 28 травня 2014 року виробничої діяльності санаторія, наступного дня ОСОБА_2 наказом № 92 затвердила перелік виключених посад і професій, які з 26 січня 2016 року підлягають скороченню (а.с.47).

Покладання виконання обовязків на вказаних осіб відповідає також вимогам п. 4.9 Статуту ДП (а.с.29).

Представник відповідача та третя особа, надавши довідки (а.с.57, 80, 81), стверджують, що у звязку зі звільненням працівників санаторія, у тому числі керівництва профспілкової організації, членом якої був позивач, на момент попередження про звільнення та звільнення професійна спілка перестала існувати.

Вказані доводи не спростовуються представником позивача.

Долучені сторонами розрахунковий лист та довідки про утримання з заробітної плати ОСОБА_1 профспілкового внеску з квітня 2015 року по день його звільнення (а.с.63), та надана під час розгляду справи довідка по наявність кредиторської заборгованості і неможливістю спрямувати вказані кошти за належністю є тому підтвердження. Вказане свідчить про правомірне звільнення позивача з роботи без згоди цієї організації.

Стаття 43-1 КЗпП України також давала право відповідачу звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Посада сумісника ОСОБА_5 передбачає виконання функцій з охорони праці, пожежної безпеки та техногенної безпеки, що суттєво відрізняються від виконання трудових функцій позивача, який має посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, правил безпеки систем газопостачання, правил технічної експлуатації теплових установок і мереж з технічних питань, що повинна знати будь-яка особа займаючи вказану посаду, тоді як функціональні обовязки сумісника розповсюджуються не тільки на технічну частину, а й пожежну та техногенну безпеку, тобто значне ширшу сферу діяльності, тому суд погоджується з висновком представника відповідача та третьої особи про неможливість звільнення сумісника та переведення на цю посаду ОСОБА_1 Це право відповідачем не використовувалось, тому суд, відповідно до абз. 4 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки. Крім того, позивач у позовної заяві не вимагав можливість такого переводу.

Звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 цього Кодексу). До звільнення позивачу було запропоновано обійняти одну з вакантних посад, що відповідала його спеціальності та кваліфікації. Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовився. Обійняти посаду сумісника, на якої працював ОСОБА_5 йому не пропонувалось, оскільки, на переконання роботодавця, позивач не відповідав їм за своєю спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи. З цим доводом суд погоджується, оскільки відповідно до посадових інструкцій змістовні обовязки заступника головного лікаря з технічної частини та начальника служби охорони праці, пожежної та техногенної безпеки відрізняються між собою і у випадку переводу позивача на посаду ОСОБА_5 потребують додаткових знань та здібностей. Крім того, до 23 грудня 2015 року, останній працював на посаді в.о. директора ДП і ця посада не була вакантною.

Поняття «кваліфікація» включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а й здатність виконувати особливі доручення, є оціночним та визначається у кожній конкретній справі залежно від установлених судом обставин.

Позивач, в день звільнення 02 лютого 2016 року з ДП, у той же день працевлаштувався у комунальний заклад «Луганський обласний ліцей-інтернат» з розміром заробітку більш ніж була, що також спростовує його доводи про невідомі причини та неправомірність звільнення.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. п.1 ч.1 ст. 40, 43, 43-1, 49-2, 232 КЗпП України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Санаторій Озерний» Приватного Акціонерного Товариства «Укрпрофоздоровниця», третя особа ОСОБА_2, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у звязку з їх необґрунтованістю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.М. Ковальов