Справа № 761/7274/14-ц
Провадження № 4-с/761/124/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онупрієнко І.В., -

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою, в якій просив суд визнати незаконною та скасувати постанову від 12.01.2016 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні №47964663.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.02.2015 року було видано виконавчий лист та за заявою стягувача державним виконавцем було відкрито 25.06.2015 року виконавче провадження шляхом винесення постанова про відкриття виконавчого провадження, та 12.01.2016 року було винесено оскаржувану постанову про накладення арешту майно боржника і оголошено забороно його відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_1 в межах суми стягнення - 54 321 240,61 грн. Між тим, вказане виконавче провадження було відкрите постановою державного виконавця Рагімовою А.Н., а дорученням від 26.06.2015 року вказане провадження було передано до провадження державного виконавця Попіва Р.І., який в подальшому був звільнений та провадження було передано до державного виконавця Онопрієнко І.В. у відсутність доручення про його передачу з боку керівництва.

Крім того, виданий виконавчий лист у цьому виконавчому провадженні від 18.06.2015 року містив описку, оскільки виданий на підставі судового рішення, яке не містило спосіб його виконання як то «звернути стягнення». Вказана описка у виконавчому листі була виправлена лише ухвалою суду від 17.11.2015 року, яка набула законної сили 04.02.2016 року. Викладене унеможливлювало виконання вказаного виконавчого листа та накладення арешту на майно боржника. Вказані обставини вказують на відсутність правових підстав для винесення оскаржуваної постанови цим державним виконавцем та обґрунтовують її скасування. З викладених підстав оскаржувана постанови державного виконавця винесені з порушення вказаних норм закону, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 підтримав доводи поданої до суду скарги та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онупрієнко І.В. в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ПАТ «Апекс Банк» в судовому засіданні підтримав подані ним заперечення проти задоволення вказаної скарги, зазначивши, що факт передачі за дорученням державному виконавцеві Онупрієнко І.Н. матеріалів вказаного виконавчого провадження вже було встановлено судом в ухвалі від 10.02.2016 року, тому твердження заявника про його відсутність не відповідає дійсності. Викладені у заяві обставини про те, що виконавчий лист не містить способу виконання рішення суду як то «звернути стягнення» не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки іншого способу виконання вказаного виконавчого листа, ніж звернення стягнення на предмет іпотеки, законодавством не передбачено.

Дослідивши подані документи та оглянувши копії матеріалів виконавчого провадження №44810935, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, судом встановлено, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.02.2015 року у справі №761/7274/14-ц, судом 18.06.2015 року було видано виконавчий лист, за яким в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ЮКЛ/220312/1 від 22 березня 2012 року, що станом на 24.06.2014 року складає 54 321 240 грн., а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 178,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 07.02.2003 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 7-8).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Вказаний виконавчий лист стягувачем із заявою про відкриття виконавчого провадження було направлено відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, наслідком чого було винесення державним виконавцем Рагімовою А.Н. постанови від 25.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження №47964663 з виконання вказаного виконавчого листа та надано строк для добровільного виконання рішення суду боржнику (а.с.11-12).

За дорученням Заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України В.Т. Асадов від 26.06.2015р. ВП № 47964663, що перебуває в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н., передано старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіву Р.І. (а.с. 12).

Разом з тим, 12.01.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. в рамках виконавчого провадження № 47964663 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 у межах суми звернення стягнення 54 321 240,61 грн. (а.с.5).

За умовами ч.1 ст.52 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ст.57 зазначеного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Скаржник зазначив, що з врахуванням положень п.6.1, п.6.2 Інструкції передача одному державному виконавцю від іншого матеріалів виконавчого провадження здійснюється згідно письмового доручення начальника відділу та такі дані заносяться до реєстру виконавчих дій, а оскільки така інформація відсутня, тому є підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016р. у зв»язку з відсутністю повноважень на вчинення будь-яких дій по відповідному виконавчому провадженні у виконавця Онупрієнко І.В.

В той же час вказані посилання представника скаржника є необґрунтовані з огляду на наступне.

Так, окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції Украши 02.04.2012 за 489/20802. Передача виконавчого провадження від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого регламентована р зділом VI Інструкції.

Так, п. 6.1 Інструкції, виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи (абз.1 п.6.2 Інструкції).

Виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, виконавчої групи у зв'язку, зокрема, з хворобою державного виконавця, його перебуванням у відрядженні чи відпустці, а також у разі включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі ДВ< (пп «б> абз.2 п,6.2 Інструкції).

Згідно п.6.7 Інструкції, при передачі виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого відповідні відомості заносяться до Єдиного реєстру.

У відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено такі обставини.

Як вбачається з наданої в судовому засіданні ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 10.02.2016 року за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі за № провадження 4-с/761/106/2016, то вказаним судовим рішенням встановлено обставини того, що передача виконавчого провадження до державного виконащя Онопрієнко І.В. було проведено 14.12.2015р., що також підтверджується витягом реєстру виконавчих дій у цьому ж провадженні за №47964663.

Зазначене свідчить, що державним виконавцем Онопрієнко І.В. було проведено певні виконавчі дії по виконавчому провадженні № 47964663, а саме винесення постанови про накладення арешту від 12.01.2016 року як уповноваженою на це начальником відділу ДВС посадовою особою у межах наданих йому законом повноважень, що обумовлює законність вчинених ним процесуальних дій з її винесення.

Розглядаючи посилання сторони заявника про відсутність законних підстав для винесення оскаржуваної постанови про накладення арешту від 12.01.2016 року з огляду на відсутність у ній вказівки на порядок виконання судового рішення як то «звернення стягнення» на предмет іпотеки необхідно зазначити наступне.

Так, як встановлено судом, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.11.2015р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про внесення виправлення до виконавчого листа № 761/7274/14-ц, виданого 18.06.2015р. Шевченківським районним судом м. Києва, внесено виправлення до виконавчого листа, виданого 18 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2015р. у справі № 761/7274/14-ц та з врахуванням ухвали від 14.08.2015р. про виправлення описки в рішенні суду, та зазначено: «В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором ЖОКЛ/220312/1 від 22 березня 2012 року, що станом на 24.06.2014 року складає 54 321 240 (п'ятдесят чотири мільйони триста двадцять одна тисяча двісті сорок) гривень 61 копійка з яких: 43 065 376 (сорок три мільйони шістдесят п'ять тисяч триста сімдесят шість) гривень 00 копійок - заборгованість за кредитом, 7 027 433 (сім мільйонів двадцять сім тисяч чотириста тридцять три) гривни 13 копійок -заборгованість за процентами, 1 511 623 (один мільйон п'ятсот одинадцять тисяч шістсот двадцять три) гривни 74 копійки - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 189 226 (сто вісімдесят дев'ять тисяч двісті двадцять шість) гривень 36 копійок - пеня за несвоєчасне погашення процентів, 2 527 581 (два мільйони п'ятсот двадцять сім тисяч п'ятсот вісімдесят одна) гривна 38 копійок - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісій, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 178,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 07.02.2003 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» (а.с. 19).

Вказана ухвала набула законної сили 04.02.2016 року, що на думку скаржника є тією датою, лише з якої повинні були вчиненні будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженню.

Між тим, суд не знаходить підстав для скасування постанови про накладення арешту від 12.01.2016 року на майно боржника з підстав не внесення виправлення у виконавчий лист, оскільки при наявності постанови про відкриття цього виконавчого провадження від 25.06.2015 року, державний виконавець у відповідності до вимог ст.ст.6, 11, 17 Закону України «Про виконавче провадження» вправі здійснювати примусове виконання рішення суду, одним із заходів якого є накладення арешту на майно боржника.

За умовами ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов»язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які ваш посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче вровадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, веупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувана, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму від 07.02.2014р. № 6 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213,387 ЦПК.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. з примусового виконання нею виконавчого листа № 761/7274/14-ц, виданого 18.06.2015р. Шевченківським районним судом м. Києва у ВП № 47964663, а саме: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження від 12.01.2016р вчинені відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень як державному виконавцю.

Враховуючи викладене, та не доведення представником заявника обов»язковості скасування оскаржуваної постанови саме з викладених ним обставин, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою і є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі - 275,60 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 293, 294, 386, 387 ЦПК України, ст. 11, 17,19, 22, 23 Закону України "Про виконавче провадження"; суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 від 29.01.2016 року про визнання незаконною та скасування постанови від 12.01.2016 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. про арешт майна боржника та заборони його відчуження у виконавчому провадженні №47964663, - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі - 275 грн. 60 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: