Справа № 212/2208/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовіта О.Г.,

при секретарі Конограй В.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті Кривому Розі ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею до ОСОБА_5.

В обґрунтування вимог вказав, що 29 червня 2002 року було укладено шлюб між ним та ОСОБА_5.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася неповнолітня донька - ОСОБА_7.

21 лютого 2013 року шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано.

Після розлучення їх донька - ОСОБА_7, проживає разом з відповідачем ОСОБА_5.

Фактично з моменту розлучення, у нього почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватись штучні перепони зі сторони відповідача. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, у зв'язку з чим він звернувся із заявою у службу у справах дітей Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради, щодо визначення йому участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7, в результаті було прийнято рішення № 410 від 21.10.2015, яким йому визначено порядок побачення з донькою, а саме з ночівлею через тиждень з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин неділі та під час відпустки батька з метою оздоровлення дитини, але фактично з моменту прийняття рішення, відповідач ігнорує дане рішення, та продовжує чинити перешкоди спілкуванню мені з донькою та прийняття участі у її вихованні.

При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст. 158 СК України за заявою матері або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

28.11.2015, відповідачка відмовила йому у побаченні з донькою, в результаті чого між ними виникло словесне непорозуміння та з даного приводу він вимушений був звернутися до Жовтневого відділення поліції Криворізького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області.

Відповідно до відповіді Жовтневого відділення поліції Криворізького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 05.12.2015, відповідачці було роз'яснено, що вона згідно вищевказаного рішення Жовтневої районної у місті ради повинна надавати можливість йому спілкуватися з донькою ОСОБА_7.

Крім того, в ході розгляду заяви Жовтневим відділенням поліції було роз'яснено, що за даним фактом необхідно звернутися до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для вирішення питання по суті.

Після вищевказаного конфлікту, щодо його побачення та спілкування з дитиною, відповідачка неодноразово перешкоджала йому у цьому, у зв'язку з чим він вимушений звертатися з даним позовом до суду, щодо захисту своїх прав та інтересів.

Просить суд зобов'язати відповідача, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити йому, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. А також визначити йому, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 способу участі у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме з ночівлею через тиждень з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин неділі та під час відпустки батька з метою оздоровлення дитини.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовільнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, надали суду письмові заперечення.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради у судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_4 не підтримала та пояснила, що 21 грудня 2016 року рішенням Жовтневої районної у місті Ради Виконавчого комітету були внесені зміни до рішення № 410 від 21.10.2015, у зв'язку з чим змінилися умови зустрічей доньки та батька. Відповідачка з умовами даного рішення ознайомлена, однак оскільки воно постановлено лише 21.12.2016 вона не мала часу почати його виконання, тому спір між сторонами відсутній. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 29 червня 2002 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 351.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася - ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 199.

Батьком дитини є ОСОБА_4, матір'ю є ОСОБА_5.

21 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано, що підтверджується копією рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2013 року.

Після розлучення дитина ОСОБА_7 проживає разом з відповідачкою ОСОБА_5, що не спростовується сторонами по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 410 від 21 жовтня 2015 року, ОСОБА_4 визначено порядок побачення з донькою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: «…з ночівлею через тиждень з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин неділі та під час відпустки батька з метою оздоровлення дитини…».

Відповідно до шостого принципу Декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли існують виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. І, взагалі, при вирішенні питання, щодо тривалого (понад добу) перебування дитини без матері, суд повинен виходити першочергово з інтересів та віку дитини, якій на час розгляду справи виповнилося лише сім років. Таким чином, розумовий розвиток, вікові потреби дитини такого віку та її психологічний комфорт тісно пов'язані з необхідністю регулярної присутності поруч її матері. Знаходження дитини, у тому числі у нічний час, поза межами свого житла в іншому оточенні, хоча і поряд з рідним батьком але без матері, не відповідає інтересам дитини, принесе дисбаланс у її психологічний спокій та порушить звичайний ритм дитячого життя.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За приписами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. На мою думку Позивачем не надано, що на момент розгляду справи Відповідач чинить перешкоду ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною.

Згідно вимог ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. ОСОБА_4 не намагається приймати участь в житті дитини, наша спільна донька, на сьогоднішній момент, через тривалу відсутність батька в її житті, навіть говорить про нього, як про сторонню людину.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Позивачем не надано підтвердження наявності належних умов, характеристик та інших документів на підтвердження можливості надання йому дитини на строк, зазначений у позовній заяві.

При вирішенні позовних вимог суд виходить із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України,Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, загальних засад цивільного законодавства : справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином зважаючи на безперечні права батька на участь у вихованні дитини, чинним законодавством встановлено обов'язок ухвалюючи рішення керуватися інтересами дитини.

Судом також встановлено, що 21 грудня 2016 року рішенням Жовтневої районної у місті Ради Виконавчого комітету були внесені зміни до рішення № 410 від 21.10.2015, у зв'язку з чим змінилися умови зустрічей доньки та батька. А саме в пункті 1 замінено фразу «з ночівлею через тиждень з 10.00 години суботи до 18.00 години неділі та під час відпустки батька з метою оздоровдення дитини» на фразу «за бажанням дитини у присутності матері в один із вихідних днів - суботу або неділю».

Станом на день розгляду справи відповідачка ОСОБА_5 з умовами зазначеного рішення від 21 грудня 2016 року ознайомлена, однак оскільки воно постановлено лише 21.12.2016 вона не мала часу почати його виконання, тому суд приходить до висновку, що спір між сторонами відсутній.

Таким чином, аналіз приведених вище доказів в сукупності, які суд вважає допустимими, достатніми та достовірними, вивчивши та дослідивши всі надані докази в сукупності та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для відмови у позовних вимогах у повному обсязі.

Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 гривень, який не може бути повернений у зв'язку з тим, що ЗУ «Про судовий збір» не пердбачено його повернення у разі відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикрадене та керуючись ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 1, 7, 18, 141,157,159 СК України, ст.ст. 10, 60, 107, 109, 118 - 120, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті Кривому Розі ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт