АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 632/2645/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/2432/16 Головуючий І інстанції: Кочнєва О.В.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Ю.А.,

при секретарі Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір без номеру про надання кредиту у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості по кредиту проводиться щомісяця в період сплати, позичальник має надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 20350,12 грн..

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того в порушення ст. ст. 130, 160 ЦПК України при розгляді цієї справи судом не спрямовано судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи. усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Виявляючи упередженість щодо розгляду справи та позовних вимог, суд першої інстанції не прийняв у якості доказів подані банком документи, не викликав представника позивача для надання особистих пояснень та не висував банку своєї вимоги про надання іншого розрахунку заборгованості чи будь-якого іншого доказу в підтвердження своїх позовних вимог.

Крім того, суд поспішно дійшов висновку щодо порушення позивачем строку позовної давності, не прийнявши до уваги, що останнє погашення кредиту відповідачем проведено 21 січня 2015 року у сумі 751 грн. 33 коп..

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», підтримуючи доводи апеляційної скарги, через канцелярію апеляційного суду надав письмові пояснення, додаткові докази на підтвердження доводів позову.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася.

Судова колегія розглядає справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін, при цьому колегія суддів приймає до уваги, що відповідач не цікавиться розглядом справи, вона не отримала копію позовної заяви з додатками, яка судом першої інстанції направлялася на її адресу (а.с.28, 30, 32) просила суд справу розглядати за її відсутності (а.с.33), і розцінює як волевиявлення останньої, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у розгляді справи та своїх процесуальних прав.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції допустив неповноту зясування дійсних обставин справи, у повній мірі не визначився з правами та обовязками сторін у правовідносинах, що між ними виникли, не дав належної оцінки доказам у справі та поспішно дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог із застосуванням вимог ст.. 257 ЦПК України строків позовної давності, суд виходив із того, що в ході розгляду справи суду не вдалося встановити термін дії картки №781799, яка була отримана відповідачем відповідно до вищевказаного кредитного договору, оскільки заява від 20.06.2006 року відповідача таку інформацію не містить, інших доказів суду сторонами, зокрема позивачем, надано не було. В той же час згідно з п.п.п.3.1.1 умов та правил надання банківських послуг будь-яка картка є строковою, строк дії якої повинен був зазначений на лицьовій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.п.п. 3.1.3 умов та правил надання банківських послуг після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), а також при наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку та при дотриманні інших умов продовження, які передбачені договором. Доказів того, що відповідна картка №781799, видана відповідачу у 2006 році, була продовжена шляхом видачі нової картки на новий строк матеріали справи не містять, тому суд вважав, що вказана картка не є безстроковою, сам позивач в Умовах та Правилах надання банківських карток вказав на строковість дій будь-якої банківської картки.

Суд у своєму рішенні також послався на той факт, що позивач вважає останнім днем погашення кредиту 21.01.2015 року, коли відповідачем самостійно або позивачем примусово шляхом списання коштів з рахунку (будь-якого) відповідача було направлено на погашення кредиту 751,33 грн.. Однак вважати таку дію визнанням боргу відповідачем, суд підстав не вбачав, пославшись на те, що відповідно до п.п.5.6 умов та Правил надання банківських послуг банк має право самостійно без згоди клієнта списувати з будь-якого рахунку клієнта, відкритого у банку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань Таким чином, платіж від 21.01.2015 року у сумі 751,33 грн., які і інші платежі, зокрема від 25.06.2014 року на суму 420,00 грн., тощо могли бути списані на рахунок вказаного договору «без згоди відповідача з інших його рахунків, зокрема і карткових, про що позивач і відповідача не повинен був повідомляти. Суд дійшов висновку, що доказів того, що платіж надходив саме на погашення заборгованості за картковим рахунком від 20.06.2006 року матеріали справи не містять, а тому судом як докази визнання боргу відповідачем не приймалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, як це передбачається вимогами ст. 303 ЦПК України.

Отже, маючи право на дослідження нових доказів, судова колегія встановила дійсні обставини справи:

20 червня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з письмовою заявою про відкриття кредитного карткового рахунку з кредитним лімітом в розмірі 250 грн., базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом 3% на місяць, з видачею кредитної карти типу 414960533 «універсальна».

Тоді ж, позивачем відкрито кредитний картковий рахунок № 781799 на імя ОСОБА_1, після чого їй було видано платіжну карту із встановленням кредитного ліміту.

Крім того, 27 квітня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, тим самим погодилася з Умовами та Правилами, а також Тарифами банку, які їй були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, взяла на себе обовязок виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1, яка повністю погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем при зверненні до суду, ОСОБА_1 активно користувалася платіжною карткою.

У травні 2013 року ОСОБА_1 було видано додаткову платіжну картку № 204553 в межах Договору про надання банківських послуг, референс договору № SAMDN9480. За допомогою вказаної карти, остання здійснювала транзакції та операції по рахунку (зняття грошових коштів, перерахування та поповнення рахунку). Даний факт вбачається з виписки по особовому рахунку, а також повністю відображається у розрахунку заборгованості.

Згода на збільшення кредитного ліміту ОСОБА_1 була дана шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до п.5.3 Умов та Правил банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредита (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, вчасності у виписці по особовому рахунку по Картрахунку відповідно до п. 4.9 даних Умов. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Отже, встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що потребує документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (у банкоматах) або підписанням чеку (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме у цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті або сума встановленого ліміту на час звернення до суду.

Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 підтверджується, що до 31 липня 2014 року остання здійснювала погашення заборгованості, не мала простроченої заборгованості (в рахунок погашення заборгованості періодично надходили грошові кошти, які і погашали заборгованість з Овердрафту). Остання оплата відбулася з використанням додаткової карти № 204553 - 21.01.2015 року в сумі 751,33 грн. (договірне списання).Відповідно до діючого законодавстава, а також умов договору, вказані грошові кошти були зараховані в наступному порядку:450,00 грн. - в рахунок погашення комісії за договором, 151,71 грн. в рахунок погашення відсотків, 99,62 грн. - в рахунок погашення простроченної заборгованості за кредитом (прострочене тіло), 50,00 грн. - в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитом (поточне тіло)

Після 21.01.2015 року в рахунок погашення заборгованості грошових коштів не надходило, тіло кредиту (поточне разом із простроченним) станом на 21.01.2015 року, вбачається з розрахунку заборгованості складало 7200,00 грн..

З розрахунку заборгованості, а також з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що їй і вподальшому (після 21.01.2015 року) встановлювали Овердрафт, а саме:

- 26.01.2015 року - 50,00 грн.;

-26.03.2015 року-50.00 грн.;

-26.05.2015 року - 50,00 грн.;

-30.06.2015 року-30,00 грн.;

-28.07.2015 року - 30,00 грн.;

-26.08.2015 року - 28,76 грн.;

-28.09.2015 року - 30,00 грн.

Всього на суму 268.76 грн.. що і спричинило збільшення кредитного ліміту.

Пунктом 4.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт доручає Банку здійснювати списання з його рахунків, які відкриті у валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає оплаті Банку по цьому Договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання).

Встановивши дійсні обставини справи, оцінивши належність та допустимість наявних у справі доказів у їх сукупності, судова колегія позовні вимоги находить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З розрахунком заборгованості, що виникли у ОСОБА_1 починаючи з 31 липня 2014 року, наданого позивачем, судова колегія погоджується (а.с.5-8), находить його належним та допустимим у розумінні положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказом.

Так, заборгованість станом на 31 жовтня 2015 року складається:

-7468,76 грн. - заборгованість за кредитом;

-10436,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1000 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина).

-945,24 грн. - штраф (процентна складова).

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, як і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційну скаргу вважає такою, що підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1281 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02 грудня 2015 року (а.с.2), а також при оскарженні рішення судовий збір у розмірі 1339 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 16 лютого 2016 року. Сума понесених судових витрат підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, (ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт серія МН 715415 виданий Первомайським РВУМВС України в Харківській області) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 20 червня 2006 року у розмірі 20350 грн. 12 коп. (двадцять тисяч триста пятдесят гривень дванадцять копійок) і судові витрати у розмірі 2557 грн. 80 коп..

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді