Справа № 465/70/16 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2014/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Гриновця Б.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, про визнання незаконним рішення щодо реєстрації багатоквартирного житлового будинку № 19 на вул. Нечуя-Левицького у м. Львові за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, скасування витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно та технічних паспортів на підвальні приміщення згаданого будинку.

Позивач подав до суду клопотання, у якому в порядку забезпечення позову просив накласти арешт на будинок № 19 по вул. Нечуя-Левицького в м.Львові та заборонити виконавчому комітету Львівської міської ради вчиняти певні дії, а саме: відчуження будь-яких підвальних приміщень та горища в цьому будинку у будь-який спосіб, в тому числі шляхом приватизації, прийняття з цього приводу будь-яких правовстановлюючих рішень, оформлення речових прав та їх реєстрацію, а житлових приміщень - без згоди їх власників, стверджуючи, що не вжиття таких заходів може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовлено (а.с. 62-63).

Дану ухвалу оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання про забезпечення позову, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Вважає, що судом в оскаржуваній ухвалі не зазначено „жодних обставин, які підтверджувалися би належними та допустимими засобами доказування, щодо відсутності необхідності забезпечення позову та безперешкодного виконання рішення суду (а.с. 66-67).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 151 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2), і що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3).

Як вбачається з системного аналізу вище зазначених норм цивільного процесуального права, саме на особу, яка подає до суду заяву про забезпечення позову (в даному випадку на позивача ОСОБА_3Є.), покладається обовязок доведення перед судом необхідності забезпечення позову та доведення того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом в оскаржуваній ухвалі не зазначено „жодних обставин, які підтверджувалися би належними та допустимими засобами доказування, щодо відсутності необхідності забезпечення позову та безперешкодного виконання рішення суду, не грунтуються на вимогах чинного цивільного процесуального законодавства, а тому не можуть прийматися до уваги.

В той же час, заява позивача не містить належних та допустимих доводів стосовно необхідності забезпечення позову та на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і таке твердження грунтується лише на припущеннях позивача, що (у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України) є неприпустимим.

Відтак, за вище наведених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову і доводи апеляційної скарги висновків суду, що наведені в оскаржуваній ухвалі, не спростовують, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 січня 2016 року без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: