АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2600/16 Головуючий у 1 інстанції - Шклянка М.П.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року про відмову в поновленні строку для пред'явлення до виконання виконавчих листів у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2011 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 062 долари США 51 цент, що еквівалентно 797 218 грн. 03 коп., пеню за прострочення виконання зобов'язання в сумі 1 283 521 грн. 03 коп., а також здійснено розподіл судових витрат.

10 жовтня 2013 року представник позивача отримав виконавчі листи по даній справі, в яких зазначено строк пред'явлення до виконання до 14 травня 2013 року.

22 жовтня 2013 року представник стягувача звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред'явлення виконавчих листів до виконання.

В обґрунтування заяви зазначав, що протягом 9 місяців позивач неодноразово звертався до суду з приводу видачі виконавчих листів, проте, працівники канцелярії суду постійно повідомляли стягувача про неможливість їх видачі, у зв'язку з невстановленим місцезнаходженням матеріалів справи. Таким чином, на думку заявника, вказаний процесуальний строк було пропущено не з вини стягувача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про поновлення строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання. Послався на те, що зазначений процесуальний строк пропущено стягувачем з поважних причин, оскільки виконавчі листи не видавалися, у зв'язку з невчасною здачею справи суддею до архіву суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріли справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви стягувача про поновлення строку на пред'явлення виконавчих листів до виконання, суд першої інстанції виходив з відсутності документальних підтверджень поважності причин пропуску зазначеного строку.

Між тим, повністю з таким висновком колегія суддів погодитися не може

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», строк пред'явлення виконавчого листа до виконання становить один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Проте, відмовляючи в задоволенні указаної заяви, суд першої інстанції не перевірив доводи заявника в частині затримки здачі справи суддею, що, зі слів стягувача, стало підставою для пропуску зазначеного процесуального строку.

Так, суд був вправі перевірити відповідні журнали передачі матеріалів справи до канцелярії/архіву суду та з'ясувати фактичну дату такої передачі.

Таким чином, судом не в повному обсязі з'ясовано, чи мав можливість стягувач отримати виконавчі листи у встановлений законом термін, оскільки не встановлено наявність або відсутність факту порушення суддею строків під час оформлення повного тексту судового рішення та підготовки матеріалів справи до здачі до архіву.

Отже, судом першої інстанції об'єктивно не перевірено, з чиєї вини відбувся пропуск строку на пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Крім того, необхідно враховувати норми чинного законодавства України, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно якої неможливо допускати, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частковоапеляційну скаргу, а справу направити до Дарницького районного суду м.Києва для повторного вирішення питання.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнитичастково.

Скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, а справу повернути до цього ж суду для повторного вирішення питання.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: