УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Вишгородська районна державна нотаріальна контора про продовження строку прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, продовжити строк для прийняття спадщини після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_10; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадкове майно видане на ім'я відповідача після смерті ОСОБА_10; визнати право власності на Ѕ частини спадкового майна.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10 мати позивача та ОСОБА_11. Після смерті матері відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку, земельної ділянки, грошових внесків та права на земельну частку (пай). Позивач є громадянином РФ та постійно проживає в м. Псков Російської Федерації. Після смерті матері, через декілька днів, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_12 чоловік позивача, у зв'язку з чим вона не могла подати заяву про вступ у спадщину після смерті матері. Склала нотаріальну довіреність від 19 серпня 2003 року на брата ОСОБА_11, якою доручила від її імені прийняти спадщину після смерті матері з правом подачі заяви про прийняття спадщини. Довгий час відповідач вводив в оману її, що займається оформленням спадщини згідно до доручення в рівних частках. Коли вона приїхала до України то дізналася, що спадкове майно оформлено лише на ОСОБА_11, а ОСОБА_4 пропустила строк для вступу в спадщину.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2014 року позов задоволено частково, визначено ОСОБА_4 додатковий строк - два місяці з моменту набранням даним рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 4649 від 27 липня 2004 року видане на ім'я ОСОБА_11 В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 серпня 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 4646 від 27 липня 2004 року виданого на ім'я ОСОБА_11.

Суд апеляційної інстанції залучив до участі в справі правонаступників - спадкоємців ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 січня 2016 року рішення та додаткове рішення районного суду скасовано в частині позовних вимог про продовження строку прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4649 від 27 липня 2004 року видане на ім'я ОСОБА_11 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4646 від 27 липня 2004 року видане на ім'я ОСОБА_11, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Представники позивача, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати та залишити в силі рішення та додаткове рішення місцевого суду.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що батькамиОСОБА_4 та ОСОБА_11 є мати ОСОБА_10 та батько ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_13 батько позивача та відповідача. За життя, а саме, 01 березня 2000 року ОСОБА_13 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_11, що посвідчений секретарем Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 41. Згідно відповіді Вишгородської районної державної нотаріальної контори від 16 листопада 2015 року спадкова справа після смерті ОСОБА_13 не заводилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_10

Вишгородською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 2-15-657 до майна ОСОБА_10, за заявою ОСОБА_11, від 08 жовтня 2003 року про прийняття спадщини та видачі свідоцтва на спадок після смерті матері. 27 липня 2004 року державним нотаріусом Вишгородської нотаріальної контори видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_11 на спадкове майно, які зареєстровані в реєстрі за № 4646 на № 4649. 19 серпня 2003 року ОСОБА_4, яка проживала в у м. Пскові Російської Федерації, у нотаріуса підписала довіреність якою уповноважила ОСОБА_11 прийняти спадщину та вести спадкову справу з правом отримання свідоцтва про право на спадщину, строком на один рік.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для продовження строку прийняття спадщини, оскільки позивач не навів жодних поважних причин пропуску строку на подачу зави про прийняття спадщини за період з 2004 року по 2013 рік. Крім того, оскільки права позивача на спадщину не порушені, з урахуванням того що ОСОБА_4 не вчиняла дії щодо прийняття спадщини після смерті матері, відсутні правові підстави для скасування свідоцтв про право на спадщину.

При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська