Провадження № 2/200/647/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Кузьминої С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіна Михайла Михайловича, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Заявою від 15 жовтня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 194-199).

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся - ОСОБА_5, яка на день смерті мешкала за адресою АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. 15.01.2003 року. Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі були: її чоловік ОСОБА_7, її донька ОСОБА_8, та її син, батько позивача ОСОБА_9. ОСОБА_7 та ОСОБА_2 прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї. Батько позивача ОСОБА_9 станом на день відкриття спадщини був зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_2, до нотаріальної контори заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавав, а тому пропустив строк для прийняття спадщини. Згідно спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_5 спадкову справу не заведено. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частини спірної квартири на ім'я чоловіка померлої ОСОБА_7 мало бути видане свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя. Інша 1/2 частина квартири у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини ОСОБА_9 мала бути розподілена в рівних частках між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 21 лютого 2010 року помер дідусь позивача - ОСОБА_7, який на день смерті мешкав за адресою АДРЕСА_1. Після його смерті приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. зареєстровано спадкову справу № 43/2014 та видано свідоцтво про право на спадщину від 15.10.2014 року на квартиру АДРЕСА_1, на ім'я відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_9. У встановлений законом термін позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На момент смерті батька позивачу ще не виповнилося 18 років. Постановою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що батько позивача ОСОБА_9 пропустив строк для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 Позивач вважає, що його батько мав поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті своїх батьків, оскільки хибно вважав, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, тобто за нормами ЦК України в редакції 1963 року. Також, батько позивача протягом тривалого часу тяжко хворів на туберкульоз та перебував на обліку у фтизіатра. Спірна квартира була придбана ОСОБА_5 та ОСОБА_7 для батька позивача ОСОБА_9, і він був зареєстрований в зазначеній квартирі від моменту її придбання. Позивач також зазначає, що оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру увесь час знаходяться у нього. Але приватний нотаріус Царейкін М.М. видав свідоцтво про право власності на вказану квартиру відповідачці на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 14.11.2014 року та не зареєстрованого відповідно до вимог чинного законодавства у Укрдержреєстрі.

З урахуванням вимог уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. за реєстровим № 1855 гр. на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, на квартиру АДРЕСА_2. Встановити факт прийняття ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановити факт прийняття ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, представник позивача надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення проти позову, де зазначила, що вона є рідною донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Після смерті матері вона заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, але згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з матір'ю, заяву про відмову від спадщини не подавала. Чоловік померлої ОСОБА_7 також прийняв спадщину згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав разом з померлою дружиною, заяву про відмову від спадщини не подавав. Таким чином, відповідачка разом з батьком ОСОБА_7 прийняли спадщину по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_9 - син померлої ОСОБА_5 - на момент відкриття спадщини проживав окремо від матері, впродовж встановленого законом строку не звернувся з заявою про прийняття спадщини, отже, вважається таким, що не прийняв її. На момент смерті батька ОСОБА_9 проживав окремо від батька, впродовж встановленого законом строку не звернувся з заявою про прийняття спадщини, отже, не прийняв її. Оскільки ОСОБА_9 не прийняв спадщину після смерті батьків, то його син - позивач ОСОБА_1 не має права на спадщину після його смерті, а також після смерті баби і діда (а.с. 65-68).

В судовому засіданні, яке відбулось 05 лютого 2016 року, ОСОБА_2 надавала пояснення, в яких зазначила, що мало знайомі їй особи протиправно заволоділи спірною квартирою АДРЕСА_2. В цій квартирі знаходились особисті речі позивача та його батька. Відповідачка також зазначила, що при підписанні нею договору купівлі-продажу цієї квартири після отримання недійсних правовстановлювальних документів вона не отримала плати за неї, тобто правочин має вважатись не вчиненим. Проти визнання права власності на квартиру за своїм племінником не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання на 16 серпня 2016 року не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Відповідач Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкін М.М. в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання сповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які пояснили, що ОСОБА_9 протягом тривалого часу тяжко хворів на туберкульоз та через постійне погане самопочуття не міг звернутися до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав на все спадкове майно, що залишилось після смерті його батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2, свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с. 12, 13, 14).

ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_2 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 25.02.2003 року (а.с. 15).

05 лютого 2004 року померла бабуся позивача - ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4, виданого відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 09.02.2004 року.

На день смерті ОСОБА_5 мешкала за адресою: АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. 15.01.2003 року за реєстровим № 1-30 (а.с. 18, 19).

За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 25.12.2002 року КП «Дніпропетровськ міжміське бюро технічної інвентаризації», зазначена квартира складається з: 1 - коридор площею 4,9 кв.м.; 2 - санвузол площею 2,7 кв.м.; 3 - кухня площею 6,3 кв.м.; 4 - житлова площею 16,8 кв.м. Загальна площа квартири - 31,5 кв.м., житлова площа - 16,8 кв.м. (а.с. 20-23).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_7, її донька ОСОБА_2 та її син, ОСОБА_9.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_7 та ОСОБА_2 прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї.

Батько позивача, ОСОБА_9, станом на день відкриття спадщини був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17), до нотаріальної контори заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавав, а тому пропустив строк для прийняття спадщини.

Згідно спадкового реєстру після смерті гр. ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкову справу не заведено.

21 лютого 2010 року помер дід позивача - ОСОБА_7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5, виданим відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 25.02.2010 року.

На день смерті ОСОБА_7 мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 368, 372 ЦК України майно, яке знаходиться в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за згодою між ними.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частину спірної квартири на ім'я чоловіка померлої ОСОБА_7 мало бути видане свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя.

Інша 1/2 частина квартири у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини ОСОБА_9 мала бути розділена в рівних частках між ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіним М.М. зареєстровано спадкову справу № 43/2014 та видано свідоцтво про право на спадщину від 15.10.2014 року за реєстровим № 1698 на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я відповідачки ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 02.09.2014 року.

Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У встановлений законом термін позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На момент смерті батька позивачу ще не виповнилось 18 років.

Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 11.11.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 у зв'язку із тим, що його батько - ОСОБА_9, пропустив строк для прийняття спадщини після смерті його матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме - у відповідності до ст. 1268 ЦК України не була подана заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 та відсутня сумісна реєстрація разом із спадкодавицею за однією адресою (а.с. 24).

Позивач вважає, що його батько мав поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті своїх батьків, оскільки хибно вважав, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, тобто за нормами ЦК України в редакції 1963 року, який на час відкриття спадщини вже не діяв.

Згідно положень ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_9 протягом тривалого часу хворів на туберкульоз та перебував на обліку у фтизіатра. На підтвердження цих фактів до матеріалів справи додано результати медичних досліджень.

З метою оформлення спадкових прав на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ОСОБА_9 надавав нотаріально посвідчену довіреність від 03.04.2013 року на вчинення всіх юридично значимих дій своїй дружині ОСОБА_18 та тещі ОСОБА_13.

Однак, правовстановлюючі документи на нерухоме майно зберігались у інших родичів і були передані ОСОБА_13 за тиждень до смерті ОСОБА_9 Ці обставини були доведені в судовому засіданні 05 лютого 2016 року поясненнями сторін та показаннями свідків. Таким чином, оформити спадкові права на майно після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 батько позивача не встиг.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним встановити факт прийняття ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, а також після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до п. 1.2. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до пункту 4.15. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено в судовому засіданні, оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру увесь цей час знаходяться у позивача ОСОБА_1.

Встановлено також, що приватним нотаріусом Царєйкіним М.М. свідоцтво про право на спадщину на вище вказану квартиру було видане відповідачці ОСОБА_2 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 14.11.2014 року та не зареєстрованого відповідно до вимог в відповідній філії Укрдержреєстру (а.с. 166).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п. 4.18. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Царєйкіним М.М. 17.11.2014 року за реєстровим № 1855 на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2, видане із порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться лише на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації разом із заявою.

Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.10,60,212-215, 256 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218 1220, 1223 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіна Михайла Михайловича, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. за реєстровим № 1855 гр. на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на квартиру АДРЕСА_2.

Встановити факт прийняття ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити факт прийняття ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Е.В. Женеску