Справа №583/1180/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1705/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Семеній Л. І. , Сибільової Л. О.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2016 року

у справі за позовом представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно колгоспного двору,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5, від її імені звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з позовом, у якому зазначалося, що станом на 15 квітня 1991 року позивачка разом зі своїми батьками ОСОБА_7 і ОСОБА_8, та бабою ОСОБА_3 були членами колгоспного двору по вул. Шевченка, 68, нумерація якого у подальшому змінилася на номер 70 у с. Чернеччина Охтирського району Сумської області.

Її батько весь час проживав у вказаному вище господарстві, а 12 вересня 2008 року він помер.

У березні 2009 року позивачка звернулася до Охтирської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса від 17 грудня 2014 року їй у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, що і змусило її звернутися до суду з даним позовом, у якому вона просила визнати її та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 співвласниками майна бувшого колгоспного двору з частками кожної особи по 1/4 частині спірного майна та додатково визнати за нею право власності на 1/4 його частину в порядку спадкування за законом.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30 серпня 2016 року позов задоволено частково: ОСОБА_3; ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 визнано співвласниками майна колишнього колгоспного двору у складі будинку «А-1Ж» загальною площею 70, 3 кв. м., прибудови «а», погрібника «В», погріба «в», колодяза № 3 по вул. Шевченка, 70 у с. Чернеччина Охтирського району Сумської області з частками даних осіб у майні цього двору по 1/4 частині кожному;

за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_7 на 1/8 частину цього ж майна;

вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

Колегія суддів уважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як вірно встановлено судом і не оспорюється в апеляційній скарзі, за даними погосподарської книги № 6 Чернеччинської сільської ради Охтирського району та згідно з довідками цієї ради господарство по вул. Шевченка, 70 (бувший № 68) у с. Чернеччина Охтирського району Сумської області станом на 15 квітня 1991 року відносилося до типу колгоспного двору, головою якого була на той час і значиться на теперішній час ОСОБА_3

У період з 01 січня 1980 року по 01 січня 1986 року в будинку цього господарства проживали і були зареєстровані такі особи: ОСОБА_9, яка померла 27 серпня 1982 року, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11; з січня 1986 року по 01 квітня 1991 року: ОСОБА_11, який вибув 11 січня 1990 року, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8О та ОСОБА_4; з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1995 року: відповідачка ОСОБА_3 як голова колгоспного двору, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і позивачка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11, 128, 129, 84-88).

На підставі рішення Охтирської районної ради від 17 травня 1990 року № 77 «Про оформлення прав власності на жилі будинки в сільській місцевості» виконком Чернеччинської сільської ради 29 квітня 1993 року видав свідоцтво про право власності на жилий будинок № 68 по вул. Шевченка у с. Чернеччина із зазначенням того, що він належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_11 (а. с. 7).

Утім суд у даній справі виходив з того, що указане свідоцтво було видане помилково, оскільки ОСОБА_11 у колгоспі не працював і, як згадувалося вище, вибув з господарства 11 січня 1990 року. Дана обставина у апеляційній скарзі теж не оспорюється.

Рішенням виконкому Чернеччинської сільської ради від 20 грудня 1993 року головою господарства № 70 по вул. Шевченка у с. Чернеччина призначено ОСОБА_3 (а. с. 8).

28 грудня 1993 року виконком цієї ж ради видав нове свідоцтво про право власності на спірний будинок, який належав колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а. с. 133а).

Крім того, на підставі наведених у рішенні й вірно оцінених доказів, які відповідачкою не спростовані, суд визнав установленим, що станом на 15 квітня 1991 року, коли у звязку з уведенням у дію Закону України «Про власність» правовий режим колгоспного двору остаточно припинив своє існування у законодавстві, до складу спірного двору входило наступне майно: житловий будинок «А-1ж» загальною площе 70, 3 кв. м., веранда «а», погрібник «В», погріб «в», паркан - № 1, 2, ворота, колодязь № 3 та вбиральня, з якого на час вирішення спору збереглися житловий будинок «А-1ж» загальною площею 70, 3 кв. м., прибудова «а», погрібник «В», погріб «в» та колодязь № 3.

За таких умов суд дійшов до вірного висновку про те, що згідно з нормами статей 120, 123 ЦК УРСР та розясненням, які містяться у п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зокрема, у позивачки та її батька станом на 15 квітня 1991 року виникло право власності у майні колгоспного двору на 1/4 його частину за кожним із них, після чого частку ОСОБА_7 після його смерті у рівних частках успадкували сторони у справі.

Таким чином, суд цілком обґрунтовано визнав позивачку співвласником спірного майна з визначенням її частки, як бувшого члена колгоспного двору, у розмірі 1/4, і вірно визнав за нею права власності на 1/8 його частину в порядку спадкування за законом.

Поряд із цим, колегія суддів не може погодитися з рішенням у частині визнання співвласниками майна спірного колгоспного двору з визначенням часток у ньому ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6

У даному випадку вірним способом захисту порушеного права з огляду на ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання саме права, яке і повинно бути предметом відповідного позову.

Інші ж обставини, у тому числі щодо правового режиму спірного майна, часток співвласників у ньому тощо, повинні розцінюватися як підстави позову, які суд повинен перевірити, дослідити і установити в межах предмета доказування у конкретній справі з метою справедливого і неупередженого вирішення спору.

До того ж колегія суддів ураховує й те, що позов від імені інших, крім позивачки, осіб не заявлявся і вимог про поділ колгоспного двору теж не висувалося, відтак ухвалення рішення відносно ОСОБА_3, ОСОБА_6, які до того ж є відповідачками у справі, і тим більше щодо померлого ОСОБА_7, є неприпустимим.

З наведених мотивів рішення в указаній частині на підставі п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 309 ЦПК у звязку з порушенням судом норм процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Решту доводів апеляційної скарги слід відхилити.

Зокрема, щодо пропуску позивачкою строку позовної давності, то згідно з матеріалами справи про порушення своїх прав ОСОБА_4 довідалася лише з часу ознайомлення її з постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори про відмову їй у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно від 17 грудня 2014 року (а. с. 16).

Отже з огляду на норми ст. ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом у межах строку позовної давності.

Порушення процесуальних норм відносно установлених законом строків вирішення справи та розгляд її у службовому кабінеті судді, на що теж указує заявниця у своїй скарзі, самі по собі не призвели до невірного вирішення спору, а тому є безпідставними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у частині розподілу судових витрат рішення підлягає зміні.

При зверненні до суду з даним позовом позивачка ставила питання про визнання чотирьох осіб співвласниками бувшого колгоспного двору, вартість якого становить 158664 грн. З огляду на ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання цього позову судовий збір мав становити 1586 грн. 64 коп., а за подання апеляційної скарги ОСОБА_3 - 1745 грн. 30 коп. (110 % від 1586 грн. 64 коп.). Фактично ж позивачка сплатила 606 грн. 32 коп.

Звідси, пропорційно до задоволених вимог з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути по 297 грн. 50 коп. на компенсацію судового збору, сплаченого нею за подання позову, а також з позивачки та ОСОБА_3 на користь держави - відповідно 1138 грн. 98 коп. та 48 грн. 17 коп. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того заявниці слід повернути сплачений нею при подачі апеляційної скарги на неналежний рахунок судовий збір у сумі 918 грн. 09 коп.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2016 року у частині визнання співвласниками спірного колгоспного двору з визначенням часток у ньому ОСОБА_3., ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 297 грн. 50 коп. на компенсацію судового збору, сплаченого останньою за подання позову, а також з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави - відповідно 1138 грн. 98 коп. та 48 грн. 17 коп. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Повернути ОСОБА_3 сплачений нею при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 918 грн. 09 коп. згідно з квитанцією ПН 55, ФН НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -