АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.

з участю сторін: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Ві Ей Бі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський Акціонерний банк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Вказує, що 20 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Славкіну М.А.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23 листопада 2007 року між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2106-007/07, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 24 741,49 доларів США на придбання автотранспортного засобу марки "Тойота" із терміном повернення кредиту 21 листопада 2014 року.

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/223/2016 р. Головуючий у І інстанції:Дідух Д.В.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

За користування кредитними коштами була встановлена процентна ставка 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем укладено договір застави автотранспортного засобу, згідно якого в заставу позивачу був переданий автомобіль "ТОЙОТА КОРОЛЛА", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідачем порушено свої зобов"язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 15 серпня 2015 року складає 3149,84 долари США, а в перерахунку на національну одиницю України станом на 20.07.2015 року складає 69 343,49 грн. та заборгованість по комісіям - 12 679,82 грн., оскільки згідно п.4.2.Договору, за неналежне виконання зобов'язань, позичальник сплачує банку штрафні санкції.

У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, просило суд стягнути в судовому порядку на свою користь прострочену заборгованість ОСОБА_1, яка станом на 15 серпня 2015 року складає 3149,84 долари США, а в перерахунку на національну одиницю України станом на 20.07.2015 року складає 69 343,49 грн. та заборгованість по комісіям - 12 679,82 грн.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2015 року позов ПАТ Всеукраїнський Акціонерний банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Ві Ей Бі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 3 149,84 доларів США, що в перерахунку на національну одиницю України станом на 20.07.2015 року складає 69 343,49 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Путильського районного суду Чернівецької області є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не враховано існуючий порядок погашення кредиту за договором, який був встановлений додатком №2 до договору, тобто повернення мало бути здійсненим у встановлені періоди в сумі у національній валюті України - в гривні.

Суд першої інстанції не врахував ту обставину, що згідно п. 5.2 Договору дострокове повернення кредиту здійснюється в особливому порядку. Для цього Позивач мав би надати під розписку уповноваженій особі Відповідача-апелянта, або надіслати рекомендованим листом письмову вимогу про повернення кредиту. І лише в разі невиконання в 20-ти денний термін вимог щодо дострокового повернення Позивач здійснює стягнення в установленому порядку.

Однак, Позивач не надсилав такої вимоги Відповідачу-апелянту. Це є порушенням зі сторони Позивача вимогам ст. 526 Цивільного кодексу України, за якою зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Суд першої інстанції не здійснив перевірку правильності розрахунку боргу, не дослідив первинний бухгалтерський документ, який би посвідчував факт надання кредитних коштів.

Крім того, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, судом не встановлено наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, в матеріалах справи така ліцензія відсутня. Суд не перевірив ту обставину, чи взагалі Позивач мав право здійснювати діяльність з кредитування у іноземній валюті.

В порушення вимог ст. 163 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції не встановив повноваження представника позивача. В матеріалах справи на час судового розгляду не було оригіналу чи належно засвідченої копії довіреності, за якою особа, що представилась представником Позивача, мала би достатні процесуальні повноваження.

Просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2015 року, та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБіБанк» відмовити повністю.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2106-007/07, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 24 741,49 доларів США із сплатою процентної ставки-13% річних за користування кредитними коштами на придбання автотранспортного засобу марки "Тойота" із строком погашення до 21 листопада 2014 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором також укладений договір застави автотранспортного засобу, за яким в заставу позивачу переданий автомобіль "ТОЙОТА КОРОЛЛА", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач порушив свої зобов"язання по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 15 серпня 2015 року загальна заборгованість по кредиту склала 3149,84 доларів США, що в перерахунку на національну одиницю України станом на 20.07.2015 року становить 69 343,49 грн. та заборгованість по комісіям 12 679,82 гривень.

Відповідно до ст.526, ч. ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не надано суду першої інстанції первинний бухгалтерський документ який би посвідчував факт надання йому кредитних коштів у іноземній валюті, відсутність доказів, які б підтвердили зарахування цих коштів на рахунок, є безпідставним та спростовуються п.2.1.2.1. кредитного договору №2106-007/07 від 23.11.2007 року, з якого вбачається, що оплата вартості автомобіля за рахунок кредитних коштів здійснюється безготівковим шляхом за рахунок коштів, спрямованих шляхом перерахування згідно доручення позичальника, або в порядку та на умовах, передбачених п.2.5.6 цього договору, на поточний рахунок продавця за реквізитами вказаними позичальником письмово.

Посилання апелянта що судом першої інстанції не враховано існуючий порядок погашення кредиту за договором, який був встановлений додатком №2 до договору, тобто повернення мало бути здійсненим у встановлені періоди в сумі у національній валюті України - в гривні, не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з додатку №2 до кредитного договору (а.с.17), в розділі «Кредит на авто» сума кредиту, вартість автомобіля (застави), а також ануїтентний платіж розраховано в іноземній валюті - доларах США.

Крім того, в п.2.9 кредитного договору зазначено, що усі платежі для повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором, тому доводи апелянта про повернення кредитних коштів мало бути здійсненим у встановлені періоди в сумі в національній валюті України - гривні є безпідставними.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Правильність такого розрахунку заборгованості відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Що стосується посилань апелянта на те, що судом не встановлено наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, спростовуються тим, що операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993р. №15-93 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до статей192,524,533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, апелянт не вірно трактує п.5.2 укладеного кредитного договору щодо особливого порядку повернення кредиту і безпідставно вважає, що банк мав право здійснити стягнення боргу лише після надіслання боржнику письмової вимоги про повернення кредиту в 20-ти денний термін. Однак, сторони пов'язали в п.5.2. кредитного договору факт несплати суми боргу в 20-ти денний термін з дня отримання вимоги банку, з настанням права банку на звернення стягнення на заставлене майно, чи інше забезпечення у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки та інших витрат банку і аж ніяк не з правом банку звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В даному випадку банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: