Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/286/16-ц
Номер провадження 2/540/106/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Машівський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ?

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 17 березня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення, -

в с т а н о в и в :

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 10.04.2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № ABZDAN100034063, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 88 900, 50 грн терміном до 09.04.2015 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами. У випадку порушення зобовязань банк сплачує відсотки в подвійному розмірі на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує умови договору, а тому станом на 03.02.2016 року має заборгованість. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 429 499, 98 грн та судовий збір.

Ухвалою суду від 17.03.2016р. провадження у справі в частині стягнення заборгованості станом на 23.10.2013р. в розмірі 258035, 34 грн закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Представник відповідача направила до суду заперечення в якому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що при подачі вказаного позову банк не врахував, що 06.03.2015р. Машівським районним судом стягнуто з відповідача на користь позивача тіло кредиту, відсотки та комісію з 25.12.2013р. згідно графіку до закінчення терміну погашення заборгованості 09.04.2015р. Хоча в даному спорі позивач вказав інший період до 03.02.2016р., але розрахунок включає і період до закінчення терміну погашення заборгованості, а тому в цій частині провадження підлягає закриттю. В іншій частині, оскільки банк предявив позов про повне дострокове погашення заборгованості, відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому, нарахування інших платежів в т.ч. комісії, процентів, неустойки не передбачено. В той час вимога, про включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце за межами строку позовної давності, не ґрунтується на вимогах закону (а.с. 36-38).

У судове засідання представник позивача не зявився, у позові виклав прохання розглядати справу без його участі у разі неявки.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав викладених у запереченні та просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази у справі, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 10.04.2008 між Публічним акціонерним товариством Акцент-Банк та ОСОБА_2, укладено Кредитно-заставний договір № ABZDAN100034063, за умовами якого Банк зобовязався надати Позичальнику кредитні кошти у розмірі 88900,50 грн, з яких 81900 грн з метою придбання автомобіля Позичальником, 4509,50 грн з метою оплати перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік кредиту, 34 грн з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, 2457 грн з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. За умовами договору заборгованість сплачується з 24 по 28 кожного місяця, процентна ставка складає 15,96 %, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,52 % річних від суми зарезервованих ресурсів, дата погашення 09.04.2015 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобовязань за Договором, Позичальник надав Банку в заставу автомобіль SMA 7151 2007 року випуску д.н.з. ВІ 4532АТ (п.п.2.1, 2.2, 8.1-8.4, 15.1, 17.1) (а.с. 7-11).

Ордером від 11.04.2008 року стверджується видача відповідачу кредитних коштів в сумі 81 900 грн та оплата останнім вартості автомобіля (а.с. 12).

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами.

Порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед банком внаслідок невиконання умов договору № ABZDAN100034063 станом на 03 лютого 2016 року складає 429 499, 98 грн, з яких: заборгованість за кредитом 74 657, 67 грн; заборгованість за відсотками 49 633, 49 грн; заборгованість з комісії 7 659, 35 грн; заборгованість з пені 276 858, 99 грн; штраф (фіксована частина) 250 грн, штраф (процентна складова) 20 440, 48 грн (а.с. 4-6).

В той час, з рішення Машівського районного суду Полтавської області від 05.03.2015 видно, що предметом розгляду вказаного суду вже були позовні вимоги банку до відповідача ОСОБА_2 за цим же кредитним договором. Зі змісту цього судового рішення вбачається, що банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості, станом на 23.10.2013 складала 258035,34 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 74657,67 грн, заборгованість за відсотками 49431,16 грн, заборгованість з комісії 7520,88 грн, заборгованість з пені 113900,14 грн, штраф (фіксована частина) 250 грн, штраф (процентна складова) 12275,49 грн.

У даній справі, до вимог позивача судом був застосований строк позовної давності і з відповідача ОСОБА_2 на користь банку стягнуто заборгованість в розмірі 34 938, 82 грн, що складається з: тіла кредиту, відсотків та комісії з 25.12.2013, згідно графіку до закінчення терміну погашення заборгованості, зокрема: 30214, 66 грн тіло кредиту, 644, 20 грн комісія (винагорода за резервування), 4079, 96 відсотки.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, в даній справі оцінці підлягають вимоги позивача про стягнення різниці сум зазначених в розрахунках у даній та попередній справі, зокрема: заборгованість по кредиту 0 грн (74 657, 67-74657,67), по відсотках 202, 33 грн (49 633,49-49431,16), комісії 138, 47 грн (7 659, 35-7520,88), заборгованості з пені 162958, 85 грн (276 858, 99 -113900,14), та штрафам: фіксована частина та відсоткова складова, виходячи з зазначених сум.

Відповідно до п. 14.2 договору, при порушенні позичальником зобовязань щодо сплати винагород та процентів, він сплачує пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки.

Пунктом 14.9 договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання понад 30 календарних днів, останній зобовязується сплатити штраф в розмірі 250 грн плюс 5% від суми невиконаного зобовязання.

В той час, за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Таким чином, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки п. 14.2 договору (стягнення пені) та п. 14.9 (стягнення штрафу) визначена відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань, а відтак одночасне їх застосування є неприпустимим.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р.

Таким чином, оскільки умовами договору передбачено першочергове стягнення неустойки у вигляді пені (п. 14.2), а тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення штрафу, який передбачений п. 14.9 Договору, є безпідставним.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач неналежним чином виконував умови договору після винесення судового рішення, а відтак він повинен сплатити банку різницю у відсотках - 202, 33 грн, комісії - 138, 47 грн, а всього 340, 80 грн, а також пеню у пропорційному відношенні від загальної суми заборгованості з пені, що, відповідно, складає 712, 27 грн.

В той час, суд визнає безпідставними доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення вказаних коштів, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Цей висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду Україні викладеній у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором після винесення судового рішення від 05.03.2015р., що є неналежним виконання договору позики та призвело до порушення прав позивача, а відтак з нього на користь банку підлягають стягненню відсотки, комісія та пеня станом на 03.02.2016 в загальному розмірі 1053, 07 грн, у звязку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 16, 11 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 61 Конституції України, ст. ст. 526, 527, 530, 509, 549, 1048, 1049 ЦК України, суд, ?

в и р і ш и в :

позов Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором № ABZDAN100034063 від 10.04.2008 в розмірі 1053, 07 грн та судовий збір в розмірі 16, 11 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 18 березня 2016 року

Суддя :