Єдиний унікальний номер 233/5651/15-ц Номер провадження 22-ц/775/107/2016
Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.,

секретар: Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Артемівську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 04 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 24.07 2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 13326,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач неналежним чином виконував свої обовязки з погашення боргу, у звязку з чим станом на 11.09.15 року утворилася заборгованість у сумі 178635,52 грн. у тому числі: заборгованість а кредитом 10873,32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 56511,33 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 111250,87 грн.; Розрахунок заборгованості надав за період з 21.08.06 року по 11.09.15 року. Просив відрахувати з вказаної суми заборгованість в розмірі 125878,12, яка була задоволена судовим наказом Червоногвардійського районного суду м. Макіївка від 05.03.2009 року та рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївка від 12.07.2013 року та різницю у сумі 52757,40 грн. плюс штрафи: 500 рн. ОСОБА_1 2637,87 грн., а усього: 55895,27 грн. позивач просив стягнути з ОСОБА_2 у судовому порядку. Заочним Рішенням Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» порушує питання про скасування ухваленого рішення, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що суд невірно дійшов до висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено чинним законодавством. Проценти та пеню за кредитним договором Банк має право нараховувати до моменту повного погашення кредиту та викнання всіх передбачених договором грошових зобовязань.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в зазначеній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що в результаті реалізації позивачем права на дострокове стягнення, сума боргу за договором від 24.07.2006 року вже двічі стягувалася судовими рішеннями. А оскільки вже є судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше стягнення нарахованих сум, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України, однак такі випадки позивачем не заявлялись.

Проте погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції за період з 21.08.06 року по 21.05.13 року не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вийшов до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитом за період з 21.08.06 року по 11.09.15 року.

05 березня 2009 року Костянтинівським міськрайоним судом Донецької області було видано судовий наказ , яким на підставі спірного кредитного договору з відповідача було стягнуто заборгованість станом на 05.03.2009 року у розмірі 19897,34 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 12. 07.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача: станом на 21.05.2013 року- заборгованість а кредитом 10873,32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 38178,91 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 51405,66 грн.; штрафи в сумі 500 грн. та 5022,89 грн.;

На час звернення до суду з позовом та на час прийняття судом рішення вже існувало рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав про стягнення заборгованості за кредитом за період з 21.08.2006 року по 21.05.13 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення у частині відмови у стягненні заборгованості за період з 21.08.2006 року й по 21.05.13 року не відповідає вимогам ЦПК країни, оскільки існує рішенням Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 12 липня 2013 року/ яким стягнуто з відповідача на користь позивача станом на 21 травня 2013 року заборгованість за кредитом.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 205 ЦПК.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови у позові позивачу про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача за період з 21.06.2006 року по 21.05.2013 року й судове провадження за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, за період з 21.06.2006 року по 21.05.2013 року підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 205 ч.1, 303, 307, 310 , ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Закрити провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, за період з 21.06.2006 року по 21.05.2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: