Справа № 344/7188/16-ц
Провадження № 2/344/3759/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,-

В С Т А Н О В И В:

КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 1304,46 грн., стягнення судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю.

Відповідач позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що позивач належним чином не виконує свої обовязки з утримання будинку та прибудинкової території.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобовязання по оплаті наданих послуг.

Судом встановлено, що згідно рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02.06.2011р., №212-Х позивача визначено виконавцем послуг з 01.11.2011р.: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд. (а.с.6), визначено рішенням ради структуру, періодичність та строки надання послуг, їх вартість та тарифи (а.с.9-14). Будинок, який знаходиться за адресою: вул. Пулюя 10 в м. Івано-Франківську, в якому проживає відповідач, віднесено до переліку будинків, щодо яких позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі обєкта з управління в управління (на баланс) з листопада 2011р.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що договір між позивачем чи балансоутримувачем і відповідачем не укладався.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Підтвердженнями надання послуг позивачем будинку, в якому проживає відповідач, а отже і відповідачу є надані докази (а.с.26-77).

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Заборгованість по даних послугах відповідача, за розрахунком позивача становить на час подачі позову за період з квітня 2012 року по березень 2016 року в розмірі 1304,46 грн. (а.с.25).

Відповідач зазначав, що позивач належним чином не виконує свої обовязки щодо надання деяких послуг із утримання будинку та прибудинкової території. У матеріалах справи міститься заява від 24.12.2012 року (а.с.107) ОСОБА_3 зазначив, що відмовляється оплачувати конкретні чотири послуги, так як вони не надаються.

Однак, стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження ненадання чи неналежного надання позивачем послуг із утримання будинку, в тому числі як за грудень 2012 року (чотири види таких послуг), як і з січня 2013 року по березень 2016 року саме 4 види цих послуг, а також їх вартість щомісячно зменшених самостійно відповідачем без складання відповідного ОСОБА_2 чи претензії до позивача.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, хоча і без договору, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані до будинку послуги.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер невідомий, на користь КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», вул. Незалежності, 161, , заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з квітня 2012 року по березень 2016 року в сумі 1304 грн. 46 коп. (одна тисяча триста чотири гривні 46 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер невідомий, на користь КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», вул. Незалежності, 161, , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.