Справа № 202/3330/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 жовтня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого - судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Демченка С.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 2 серпня 2008 року. Мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, часті сварки, що призвело до втрати почуття любові один до одного та припинення шлюбних відносин. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Дочка ОСОБА_5 часто хворіє, потребує домашнього догляду. Відповідач зобов'язувався надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмір 3000-4000 грн. на місяць, але домовленість ним не виконується.

За цих підстав позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття.

У судовому засіданні позивач свій позов підтримала та наполягала на тому, що шлюбні відносини між нею і відповідач припинені з 4 січня 2016 року, коли відповідач виїхав з квартири та вони стали проживати окремо.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, посилаючись на те, що зі слів відповідача вони припинили шлюбні відносини з позивачем у травні 2016 року, а не в січні 2016 року як вказує позивач. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Крім того, зазначила, що відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання дітей та вважала, що аліменти мають бути присуджені в частці, а не твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має постійне місце роботи.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2 серпня 2008 року. Шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 547.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

4 січня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо.

Діти проживають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.

Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення.

Виходячи з фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, всіх обставин життя сторін, суд вважає, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами слід розірвати, залишивши позивачу за її заявою відповідно до ст. 113 СК України прізвище Шульженко.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені в травні 2016 року, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та спростовуються тією обставиною, що позивач 23 травня 2016 року звернулася до суду з дійсним позовом.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, то суд виходять з наступного:

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначити не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, за змістом зазначених норм спір щодо витрат на утримання дітей може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей свідчить про наявність між ними спору.

Тому доводи представника відповідача про надання відповідачем коштів на утримання дітей у добровільному порядку не можуть бути підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює програмістом в ТОВ «Динарис Индастри».

За таких обставин, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання обох дітей, необхідно визначити в частці від його заробітку (доходу).

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, всі інші обставини, передбачені ст. 182 СК України, зокрема те, що відповідач є працездатним, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову 23 травня 2016 року до досягнення повноліття сином ОСОБА_4, після чого стягувати в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551 грн. 20 коп., а також в дохід держави судовий збір у зв'язку з задоволенням позову в частині стягнення аліментів в розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати якого звільнена позивач.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 2 серпня 2008 року в Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 547, розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити дружині прізвище Шульженко.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову 23 травня 2016 року до досягнення повноліття сином ОСОБА_4, після чого стягувати в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко