АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/2907/16-ц Головуючий суддя І інстанції Полєхін А. Ю.
Провадження № 22-ц/790/6219/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

при секретарі - Прологаєвій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою вони придбали житловий будинок з земельною ділянкою, розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Кримська, 11 та здійснили капітальний ремонт зазначеного житлового будинку. Вказане нерухоме майно придбано в шлюбі, є його власністю, однак оформлено на відповідачку. На теперішній час відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спірним будинком, у звязку з чим, він звертався до дільничного інспектора. Просить зобовязати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у користуванні спірним житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, усунути перешкоди в користуванні шляхом вселення позивача в зазначений житловий будинок.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. ОСОБА_1 зобовязано не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Кримська, буд. 11. Вселено ОСОБА_2 у житловий будинок №11 по вулиці Кримська в смт. Високий Харківського району Харківської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, увалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що у 2012 році нею за власні кошти та за кошти, позичені у банку придбано житловий будинок та земельну ділянку по вул. Кримській, 11 в смт. Високий Харківського району Харківської області. Звертає увагу, що на даний час спір з приводу розподілу майна та визнання за нею права особистої приватної власності на спірне майно не вирішений, вона одна зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області №2733/02.31 від 15 липня 2016 року. Наполягає, що судом не зясовано чи чинились з її боку будь-які перешкоду ОСОБА_2 в користуванні квартирою та земельною ділянкою та чи є він власником спірного майна. Вказує, що ОСОБА_2 в кінці жовтня 2015 року за власним бажанням пішов із дому до іншої жінки, він зареєстрований за іншою адресою. Звертає увагу, що суд не перевірив доводи ОСОБА_2, щодо його звернення до Харківського ВП ГУ НП у Харківській області з приводу усунення перешкод у користуванні житловим будинком, не витребував належним чином завіреної копії матеріалів ЖЕО.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11 червня 1993 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 436 /а.с. 5/.

13 лютого 2012 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 реєстраційний № 530 про придбання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Кримська, 11. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_1

При укладенні зазначеного договору ОСОБА_2 надавав згоду на придбання будинку.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки між сторонами існує спір про поділ будинку, нею не визнається право власності позивача на вказаний будинок, відсутні докази того, що вона чинить перешкоди у користуванні будинком позивачу, тому без вирішення питання про визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок передчасним та незаконним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вселення ОСОБА_2

Між тим, такі доводи ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, відносно придбаного в період шлюбу майна презюмується право спільної сумісної власності подружжя, а протилежне підлягає доведенню тим із подружжя, який вважає це майно своєю приватною власністю.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-7цс15 від 8 квітня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції між сторонами існував спір про поділ майна подружжя, між тим питання про визнання спірного будинку об*єктом своєї особистої власністю на той час ОСОБА_1 не порушувала, такі вимоги були заявлені нею вже після ухвалення судом оскаржуємого рішення.

Таким чином, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на цей час ОСОБА_1 в цій справі не спростувала, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 вказує, що він не може потрапити до спірного будинку тому, що відповідач змінила замки, ключа він не має. Не заперечуючи ці обставини, представники ОСОБА_1 пояснили, що вона змушена була змінити замки, у зв*язку з тим, що на її подвір*ї сторонніми особами був зіпсований її автомобіль, тому вона побоювалась за схоронність іншого свого майна.

ОСОБА_1 вказує, що позивач не довів той факт, що вона чинить йому перешкоди в користуванні спірним будинком, між тим з пояснень представників відповідача вбачається, що ОСОБА_1 право позивача на спірне нерухоме майно не визнає, нові ключі від будинку йому не пропонує.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні спірним будинком шляхом вселення.

Той факт, що ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою зазначених висновків суду не спростовує, оскільки за змістом ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Водночас, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірним нерухомим майном.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вимоги про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірним нерухомим майном в майбутньому не можуть бути задоволені, оскільки відсутні підстави вважати, що за наявності судового рішення про вселення відповідач буде чинити позивачу такі перешкоди, в той час, як захисту підлягає лише порушене право.

Крім того, обставини, якими позивач обґрунтовує своє право власності на спірне нерухоме майно можуть змінитися

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірним нерухомим майном необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.4, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення судом норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 307, ст.ст.313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2016 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В частині зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2016 року скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді