АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на час навчання, додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, аліментів за попередній період,

встановила:

у жовтні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліменти у сумі 1000грн. щомісячно, додаткові витрати на оплату навчання сина у розмірі Ѕ частини витрат на навчання та аліменти за минулий час у сумі 13 675грн. 20коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 1995р. по 22 січня 2002р., мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею.

Позивач стверджувала, що син навчається у Національному медичному університеті ім.. Богомольця, на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу, а вона сплачує за навчання щороку 22 464грн., а за всі 5 років навчання необхідно сплатити 112 320грн., а відповідач після розірвання шлюбу не сплачував аліменти та ніколи не приймав участі у додаткових витратах на дитину.

Позивач вважала, що відповідач має нерегулярний дохід, частину доходу отримує у натурі, як слюсар ЖЕКу, який виконує роботи на замовлення жильців, тому повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, а також сплачувати додаткові витрати на сина, що становлять 936грн. щомісячно, враховуючи повну вартість навчання, та заборгованість за аліментами за період з листопада 2012р. по жовтень 2015р.

Рішенням суду від 7 грудня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на неврахування судом тієї обставини, що син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні і вона сплачує грошові кошти за його навчання. Також позивач посилається на те, що суд розглянув справу у одному судовому засіданні, чим позбавив можливості її представника надати докази у підтвердження позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/3900/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

- 2 -

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22 січня 2002р., мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг повноліття.

18 серпня 2014р. між Національним медичним університетом ім.. О.О. Богомольця та позивачем укладено договір, відповідно до якого університет зобов'язався провести зарахування на конкурсних умовах ОСОБА_7 на місце понад план державного замовлення у межах ліцензованого обсягу і навчати його за рахунок коштів замовника на стоматологічному факультеті. Відповідно до умов договору вартість навчання за 5 років, 10 учбових семестрів складає 112 320грн., оплата здійснюється посеместрово у розмірі 11 232грн.

Згідно довідки Національного медичного університету ім.. О.О. Богомольця від 12 жовтня 2015р. ОСОБА_7 є студентом 2 курсу стоматологічного факультету, денної форми навчання.

Відповідач не заперечував, що оплата за навчання сина вноситься позивачем.

Довідкою по формі № 3 підтверджено, що ОСОБА_7, проживає разом із позивачем у квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за своїм матеріальним станом та станом здоров'я не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, а позивачем не надано доказів, що син потребує такої матеріальної допомоги, а позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина та заборгованості по аліментам за минулий період є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивач повинна була довести, зокрема, що син потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням. Разом з тим, таких доказів позивачем надано не було.

При цьому, відповідачем суду були надані докази, які підтверджують, що його заробітна плата на жовтень 2015р. становить 1421грн., він має на утриманні сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а за своїм станом здоров'я вимушений постійно проходити стаціонарне лікування та постійно приймати медичні препарати, що підтверджено відповідними медичними документами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що відповідач за своїм матеріальним станом та станом здоров'я не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було проведено одне судове засідання, що позбавило можливості представника позивача надати суду необхідні докази у підтвердження позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до

або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у

- 3 -

справі не проводиться. - до початку розгляду справи по суті.

Отже, позивач та її представник були зобов'язані подати докази у перше судове засідання до початку розгляду справи по суті, а судом не були порушені норми процесуального права при вирішенні спору у одному судовому засіданні.

Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом, зобов'язана була відповідно до ст. 119 ЦПК України зазначити докази у підтвердження обставин у своїй позовній заяві. Відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на сина у вигляді Ѕ частини витрат на навчання.

Згідно ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Частиною 3 статті 194 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішення суду.

Статтею 187 СК України передбачена можливість відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника на підставі його заяви, поданої за місцем роботи.

Отже, аліменти за минулий час можуть стягуватися за виконавчим листом або у разі подання заяви один із батьків за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, однак, позивачем суду не було надано доказів наявності виконавчого листа, пред'явлення його до виконання у визначений законом спосіб та наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів за цим листом, також позивачем не було надано доказів того, що аліменти відповідачем перераховувалися на підставі його заяви, поданої за місцем його роботи, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаних позовних вимог.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

- 4 -

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: