Справа № 202/923/16-ц
Провадження № 2/0202/992/2016
24 лютого 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - Центр надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Дніпропетровськ підпорядкований ГУНП України в Дніпропетровській про визнання договору удаваним правочином, визнання права власності,-

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та на їх задоволенні наполягав.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 1 ст.76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
На наступний день 21 вересня 2015 року ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 було видано довіреність, посвідчену 21 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 1265, якою він надав позивачеві право володіння, користування та розпорядження автомобілем.
Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відносини щодо купівлі-продажу майна, як рухомого, так і не рухомого, регулюються ЦК України, статтями якої не передбачено обов'язкової письмової форми до договору купівлі-продажу рухомого майна.
Таким чином, законодавець визначив вичерпний перелік договорів купівлі-продажу, які повинні обов'язково вчинятись у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Норми чинного ЦК України не містять застережень про заборону укладання договору купівлі-продажу у простій усній формі.
Відповідачем, який є титульним власником спірного автомобіля, підтверджено факт отримання коштів в якості плати за нього, а також його волевиявлення, яке було спрямовано саме на продаж належного йому автомобіля позивачеві. Судом встановлено, що ОСОБА_2 передав у фактичне володіння позивача спірний автомобіль при видачі довіреності на ім'я позивача.
Відповідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такій договір дійсним.
Право власності набуте за договором, вважається набутим з моменту передачі майна, як це визначено ст.334 ЦК України.
На загальних підставах усунення перешкод у здійсненні права власності передбачено ст. 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, існування між позивачем та відповідачем договірних відносин, врегульованих нормами ЦК України, наявними перепонами у здійсненні права власності позивачем, суд вважає його звернення до суду з позовом обґрунтованим та визнає позивача добросовісним набувачем автомобіля.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.656 ЦК України).
Статтею 657 ЦК України визначена форма окремих видів договорів купівлі-продажу, а саме: земельної ділянки, єдиногомайнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншогонерухомого майна, які укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Такі вимоги до договору купівлі-продажу транспортного засобу не ставляться.
За ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Дана вимога продавцем ОСОБА_2 дотримана.
В зв'язку з викладеним, вважаю, що сторони правочину купівлі-продажу автомобіля в особі продавця ОСОБА_2 та покупця ОСОБА_1 дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали його фактично, здійснивши розрахунки та передачу майна, отже покупець є належним власником майна.
Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відносини щодо купівлі-продажу майна, як рухомого, так і не рухомого, регулюються ЦК України, статтями якої не передбачено обов'язкової письмової форми до договору купівлі-продажу рухомого майна.
Таким чином, законодавець визначив вичерпний перелік договорів купівлі-продажу, які повинні обов'язково вчинятись у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема ізправочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Реєстрація транспортного засобу в органах ДАІ не впливає на набуття, зміну чи припинення права власності на майно. Придбавши транспортний засіб, особа зобов'язана протягом десяти діб зареєструвати його у відповідних органах. Не вчинення таких дій особою є підставою для застосування до неї відповідальності передбаченої чинним законодавством. Право власності на майно за договором набувається у момент передачі такого майна, адже в протилежному випадку, особа не зможе використати своє право на звернення до суду або іншого органу за захистом свого порушених прав у разі пошкодження, знищення, викрадення тощо такого майна у проміжку часу від дня придбання такого майна до часу його реєстрації, що само по собі є абсурдним.
Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 41 Конституції України наголошує на праві кожної людини володіти, розпоряджатись та користуватись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 13 Основного Закону Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Відповідно дост. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
На підставі викладеного керуючись ст. ст. 3, 7, 14, 57, 88, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - Центр надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Дніпропетровськ підпорядкований ГУНП України в Дніпропетровській про визнання договору удаваним правочином, визнання права власності задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська шляхом подання у десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.П. Мороз