Справа № 296/2082/16-ц
УХВАЛА

"09" березня 2016 р. м. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 Вардуша до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради № 116 від 09.02.2016 року «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки по вул. 1-го Травня, 41», яким відмовлено ФОП ОСОБА_1 в наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, площею 0,0335 га по вул. 1-го Травня, 41, у звязку з тим, що не визначені межі прибудинкової території та просить зобовязати на черговій сесії міської ради повторно розглянути звернення позивача щодо надання дозволу на проведення грошової оцінки земельної ділянки за вказаною адресою.

Так, відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Постановою Пленуму Вищого Господарського суду України №6 від 10.07.2014 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» встановлено, що питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України .

В п.1.2. Постанови зазначено, що господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати, що виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (укладенні, зміні, розірванні договорів оренди земельної ділянки, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та дані про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відсутні.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що договір оренди землі укладався з ФОП ОСОБА_1 та рішення Житомирської міської ради № 110 від 09.02.2016 року було винесено відносно ФОП ОСОБА_1, отже спір виник між позивачем - субєктом господарювання (ФОП) та відповідачем юридичною особою - власником земельної ділянки.

Оскільки нормами ЦПК України не передбачений порядок вирішення заявлених спірних відносин між вказаними субєктами, суд доходить висновку, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Оскільки, згідно п.3 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі, суд вважає за необхідне повернути позивачу суму судового збору в розмірі 551,20 грн. сплаченого згідно квитанції № 52 від 02.03.2016 року.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 Вардуша до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1 Вардуша суму судового збору в розмірі 551,20 грн. сплаченого згідно квитанції № 52 від 02.03.2016 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів надіслати позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. Й. Адамович