У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського міського управління юстиції, відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, третя особа - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права спільної часткової власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського міського управління юстиції, відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району

м. Львова, третя особа - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права спільної часткової власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27 грудня 2002 року, виданого і посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я., він є власником майна, яке складається із споруд цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 до яких, серед іншого, належить водонапірна вежа літ.«Л-1», 1985року вводу в експлуатацію, стіни цегляні, фізичний знос яких становить 60 %.

Відповідно до свідоцтв про право власності на нежитлові приміщення від 30 грудня 2009 року, виданих на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 30 грудня 2009 року № 2701-НЖ-Ш, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належать на праві спільної часткової власності приміщення під літерою «Б-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, з розподілом ідеальних часток по Ѕ .

Відповідно до листа-відповіді ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 04 грудня 2012 року № 3/03-12/12 площа та об'єм водонапірної вежі, що позначена в технічній документації під літерою «Л-1» та належить йому, увійшли в площу та об'єм приміщень під АДРЕСА_3 та зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з іншимлистом-відповіддю, надісланим адвокатуОСОБА_8 від 11 грудня 2012 року за № 11750 та доданою до нього копією довідки про обстеження будівлі під літерою «Б-2» за адресою: АДРЕСА_1 чітко відзначено, що в результаті обстеження будівлі під літерою «Б-2», загальною площею 1 321,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено наступне:

- доступ до приміщення № 5 (47,4 кв. м) можливий через приміщення 1 (197,5 кв. м), 6 (76,9 кв. м), 6 (54,6 кв. м);

- уприміщенні № 15 (5,5 кв. м) на першому поверсі та № 35 (121,3 кв. м) на другому поверсі зафіксовано споруду металевої конструкції округлої форми.

Наведені в цій довідці факти додатково доводять, що власниками була проведена незаконна реконструкція будівель під літерою «Б-2» за вказаною адресоюта належне ОСОБА_9, на праві власності майно, а саме водонапірна вежа під літерою «Л-1»за цією ж адресою, увійшло в об'єм і площу приміщень, що належать відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вищенаведені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 15 січня 2014 року та додатковим рішенням того ж суду від 06 лютого 2014 року у справі № 466/7846/13 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амвросійчук Л.В., ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Вказане рішення суду залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року та набрало законної сили.

Вказана вище водонапірна вежа належить позивачу на праві власності починаючи з 2002 року, а неправомірне свідоцтво про право власності відповідачів було виготовлене після неправомірної реконструкції лише у 2009 році.

Ним не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення свого права власності йому стало відомо лише з вищевказаного листа ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №3/-3-3-12/12 від 04 грудня 2012 року, в якому було зазначено про те, що водонапірна вежа під літерою «JI-1» увійшла в об'єм і площу приміщень під літерою «Б-2», які належать на праві власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Обгрунтованість його вимог також стверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2014 року у справі № 466/5880/14-к, яка набрала законної сили і в якій наведено факти підроблення офіційного документаінженером ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_11

Порушення його права власності є очевидним, тому ОСОБА_3 просив його позовні вимоги задовольнити.

Під час судового розгляду до участі в справі в якості співвідповідачів були залучені Львівське міське управління юстиції та відділ приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2015 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_12 - та позовні вимоги про зобов'язання реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести зміни в Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якими буде припинено державну реєстрацію права спільної часткової власності по Ѕ ідеальної частининежитлових приміщень під літерою «Б-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстровані за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 30 грудня 2009 року № 2701-НЖ-Ш «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1».

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності

від 30 грудня 2009 року, яке посвідчує, що 1/2 частини нежитлових приміщень під літерою «Б-2», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності

від 30 грудня 2009 року, яке посвідчує, що 1/2 частини нежитлових приміщень під літерою «Б-2», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4

Скасовано державну реєстрацію права спільної часткової власності на

1/2 частини нежитлових приміщень під літерою «Б-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_4, яка проведена 31 грудня 2009 року, реєстраційний номер 23475881.

Скасовано державну реєстрацію права спільної часткової власності на 1/2 частини нежитлових приміщень під літерою «Б-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_5, яка проведена 31 грудня 2009 року, реєстраційний номер 23475881.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 243,60 грн судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

В той же час за змістом положень ст. 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 21 цього Кодексу суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Установлено, що ОСОБА_9 є власником майна, яке складається із споруд цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 до яких, серед іншого, належить водонапірна вежа літ. «Л-1», 1985 року вводу в експлуатацію, стіни цегляні, фізичний знос яких становить 60 %, що підтверджується свідоцтвом від 27 грудня 2002 року серії НОМЕР_1, виданим і посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. (а. с. 6 т. 1).

30 грудня 2009 року управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради за результатами розгляду звернень відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було видано наказ № 2701-НЖ-Ш «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1» (а. с. 9 т. 1).

Указаним наказом було оформлено право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (по Ѕ ідеальної частини кожному) на нежитлові приміщення під літерою «Б-2», загальною площею 1 298,9 кв. м, по АДРЕСА_1.

Цим же наказом було доручено відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова оформити та видати ОСОБА_5 і ОСОБА_4 відповідні свідоцтва про право власності, а останнім - зареєструвати отримані свідоцтва в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (а. с. 9).

На підставі зазначеного вище наказу № 2701-НЖ-Ш відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова того ж числа ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було видано свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, якими посвідчено, що їм належить на праві спільної часткової власності по Ѕ ідеальної частини нежитлових приміщень під літерою «Б-2», які знаходяться за вказаною адресою (а. с. 8 т. 1).

На підставі даних свідоцтв про право власності 31 грудня 2009 року ОКП JIOP «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на вказані нежитлові приміщення, зареєстровано за номером 23475881 (а. с. 136, 137 т.1).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 268 нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, водонапірна вежа, що позначена в технічній документації під літерою «Л-1», згідно з планом території станом на 1996 рік та планом розташування будівель по АДРЕСА_3 станом на 2006 рік значиться як окремий об'єкт нерухомості в складі приміщень під літ. «Б-2», на реконструкцію і надбудову яких документів не надано (а. с. 35, 68, 69).

При цьому за планом 1996 року водонапірна вежа має вільний доступ з вулиці та дотична до будівлі.

Згідно з інвентаризаційною справою складські приміщення під літерою «Б-2», в тому числі ті в яких знаходиться водонапірна вежа «Л-1», зазнали самочинної реконструкції і перебудови, внаслідок чого водонапірна вежа увійшла до складу приміщень під № 15 (перший поверх приміщень під літ. «Б-2») і № 35 (другий поверх приміщень під літ. «Б-2»), а зовнішній доступ до вежі унеможливлений.

Відповідно до листа-відповіді ОКП ЛОP «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 3/03-12/12 від 04 грудня 2012 року площа та об'єм водонапірної вежі, що позначена в технічній документації під літерою «Л-1» та належить ОСОБА_9, увійшли в площу та об'єм приміщень під № 15 та № 35 в будівлі під літерою «Б-2» за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 11).

Обставини про те, що належне позивачу ОСОБА_9 з 2002 року на праві власності майно, а саме водонапірна вежа під літерою «Л-1», за адресою: АДРЕСА_1, увійшло в об'єм і площу приміщень, право власності на які було оформлено відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у грудні 2009 року також встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 січня 2014 року в справі № 466/7846/13-ц за позовом ОСОБА_9 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амвросійчук Л.В., ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору недійсним (а. с. 15, 16 т. 1).

Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року та набрало законної сили (а. с. 17, 18 т. 1).

Частинами першою та п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Судами установлено, що ОСОБА_9 дізнався про порушення свого права власності в грудні 2012 року з листа ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надісланого на адресу адвоката ОСОБА_8, в якому було зазначено про те, що водонапірна вежа під літерою «Л-1» увійшла в об'єм і площу приміщень під літерою «Б-2», які належать на праві власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки спірний об'єкт водонапірної вежі «Л-1», який був придбаний ОСОБА_3 як об'єкт нерухомості разом із цегляними стінами у складі споруд цілісного майнового комплексу та призначений для забезпечення виробничого процесу цього майнового комплексу, незаконно був включений до складу нерухомості відповідачів - приміщення під літерою «Б-2», з обмеженням доступу до цієї вежі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про те, що порушене права ОСОБА_9 на вільне володіння своєю власністю підлягає відновленню шляхом визнання недійсним та скасування наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 30 грудня 2009 року № 2701-НЖ-Ш «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1» за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнання недійсним і скасування свідоцтв про право власності відповідачів на передані їм у власність нежитлові приміщення із скасуванням їх державної реєстрації.ОСОБА_9 не пропустив строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К.Парінова

Т.О.Писана

О.В.Ступак