АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Панченко М.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_1, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та права користування земельною ділянкою, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10915/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у грудні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у здійсненні ним права власності відносно належної йому на праві приватної власності земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №90-2-04132 від 23 травня 2000 року, розташованої по АДРЕСА_1 шляхом знесення за власні кошти самовільно побудованих господарських споруд і перенесення паркану.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що за договором купівлі-продажу житлового будинку він є власником будинку АДРЕСА_1, а згідно державного акту він є власником земельної ділянки, площею 0,10 га, в АДРЕСА_1 Користувачами суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які незаконно захопили частину належної йому земельної ділянки, чим позбавили його права володіти та розпоряджатися належним йому майном і своїми неправомірними діями завдали моральної шкоди у розмірі 100 000грн.

23 березня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права власності та користуванні земельною ділянкою шляхом: визнання за ним права користування спірною земельною ділянкою розміром 17 кв.м, яка примикає до земельної ділянки, що належить йому

- 2 -

на праві власності, і межує з земельною ділянкою, якою користуються відповідачі, та одна із меж виходить до АДРЕСА_1; відновлення стану спірної земельної ділянки в розмірі 61,05кв.м, знесення споруд, що розташовані на ній, власними силами відповідачів або за їхні кошти; встановлення твердих меж земельних ділянок та встановлення відповідних межових знаків. Заборонити ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчиняти в подальшому будь-які протиправні дії стосовно нього та належного йому майна, зокрема, направлені на незаконне захоплення належної йому земельної ділянки. Стягнути солідарно з відповідачів витрати, понесені за топо-геодезичні роботи та роботи по нанесенню межі, в сумі 2 746 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 52 500 грн.

У лютому 2010 року ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_4 зустрічний позов, в якому просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права власності відносно належного їй майна, розташованого по АДРЕСА_2, а саме: власними силами або за кошти відповідача здійснити знесення незаконно побудованого гаража-СТО на землі, захопленій у садиби по АДРЕСА_2 - перенесення стін гаража-СТО до відстані не менше 1,0 м до межі сусідньої ділянки по АДРЕСА_2 від найбільш виступної конструкції стіни. Зобов'язати відповідача звільнити захоплену ним частину земельної ділянки площею 18,0кв.м по АДРЕСА_2 під час незаконного будівництва гаража-СТО, а саме: від т. 4 до т. 57а, від т. 57а до бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до її гаражу, від бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до її гаражу, до т. 4 - згідно абрису меж земельної ділянки по АДРЕСА_2. Зобов'язати ОСОБА_4 за власні кошти привести у відповідність з архітектурно-планувальним завданням висоту будинку по АДРЕСА_1 до малоповерхової забудови площею до 200кв.м. Стягнути з відповідача на її користь 2 911грн. 20 коп. понесених витрат за виготовлення топоплану масштабу 1:500, нанесення меж земельної ділянки та отримання чергового кадастрового плану, а також 379грн. 80коп. понесених витрат на поштові відправлення, збори та ксерокопіювання за час розгляду справи судом. Стягнути з відповідача на її користь 10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що вона разом з ОСОБА_2 є землекористувачами земельної ділянки площею 0,1776 га по АДРЕСА_2 та співвласниками житлового будинку розташованого на цій ділянці. Стверджувала, що ОСОБА_4, порушуючи встановлені містобудівельні норми проектування і планування забудови, самочинно будує по АДРЕСА_1 трьохповерховий будинок та гараж-CTO. Гараж-СТО ним побудований впритул до її гаражу по АДРЕСА_1, під час незаконного будівництва гаража-CTO ОСОБА_4 було захоплено 1,77 м землі по її межі по АДРЕСА_2, площа захопленої земельної ділянки становить 18 кв.м.

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_4 власними силами або за кошти відповідача здійснити знесення незаконно побудованого гаража-СТО на землі, захопленій у садиби по АДРЕСА_2. Зобов'язати відповідача звільнити захоплену ним частину земельної ділянки площею 18,0 кв.м по АДРЕСА_2 під час незаконного будівництва гаража-СТО, а саме: від т. 4 до т. 57а, від т. 57а до бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до гаражу ОСОБА_1, від бетонної стіни, побудованої ОСОБА_4 впритул до гаражу ОСОБА_1, до т. 4 - згідно абрису меж земельної ділянки АДРЕСА_2. Зобов'язати відповідача за власні кошти привести у відповідність з архітектурно-планувальним завданням висоту будинку по АДРЕСА_1 до малоповерхової забудови площею до 200кв.м. У разі незгоди ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки під час незаконного будівництва гаража-СТО і бетонної стіни біля нього - доручити Головному управлінню земельних ресурсів КМДА відновити межу згідно кадастрової справи № НОМЕР_2 ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь вартість

- 3 -

виконаних робіт по винесенню в натуру спільної межі по АДРЕСА_2 після визначення вартості виконавцем робіт. Стягнути з відповідача на її користь 13 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Підстави та обставин, зазначені у позовній заяві ОСОБА_2, є подібними до зустрічного позову ОСОБА_1

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015р., в задоволенні позовів відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 1 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданих апеляційних скаргах відповідачі просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідачі посилалися на неповне встановлення судом обставин справи, неналежну оцінку наданим доказам та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів та третю особу ОСОБА_5, який підтримав апеляційні скарги, пояснення позивача та його представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 1999р.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 23 травня 2000р. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів по АДРЕСА_1

Користувачем суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, про що зазначено у реєстрі земельних ділянок (с.с. 236 т.2).

Домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці АДРЕСА_2 є спільною частковою власністю ОСОБА_2 - 24/100 частин та ОСОБА_1 -76/100 частин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва у 2007р. не встановлено порушення прав ОСОБА_1 ОСОБА_4, який побудував гараж на своїй земельній ділянці, при цьому, ОСОБА_1 були порушені вимоги Державних будівельних норм при будівництві свого гаражу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

За змістом ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2007р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_4 знести побудований ним гараж, чим усунути перешкоди в обслуговуванні стіни їхнього гаражу.

При цьому, суд виходив з того, що висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що саме ОСОБА_2 порушені межі земельної ділянки АДРЕСА_2, що призвело до зміни конфігурації земельної ділянки АДРЕСА_1.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 травня 2006р. межа між земельними ділянками домоволодінь № 2 та № АДРЕСА_2, яка існує на час проведення експертизи, відповідає державному акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину ОСОБА_4 та плану земельної ділянки. Проте, не відповідає даним викопіровки земельної ділянки, містобудівному паспорту та технічному паспорту за 2003р.

Разом з тим, у мотивувальній частині висновку експертизи зазначено, що фактична межа з боку домоволодіння № 4 зміщена в бік домоволодіння № 2, при цьому площа ділянки № 2 зменшилася, а площа ділянки № 4 збільшилася на 17,3кв.м.

Отже, саме ОСОБА_2 при будівництві гаражу було порушено межу земельної ділянки з домоволодінням № 2.

Невідповідність плану земельної ділянки № АДРЕСА_1 викопіровці та містобудівному плану, який датований вереснем 2000р., не є підставою для висновку про порушення межі земельної ділянки № 2 ОСОБА_4, а свідчить про порушення межі саме ОСОБА_2, що підтверджено висновком судової експертизи.

Крім того, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки № АДРЕСА_1, право власності якого підтверджено державним актом про право приватної власності на землю, до якого додано план земельної ділянки. Ні право власності, ні державний акт з планом не були оспорені у встановленому законом порядку, а саме вказані документи є належними документами, які підтверджують межі земельної ділянки ОСОБА_4

За таких обставин, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2007р. вже було встановлено відсутність порушення прав ОСОБА_2 діями ОСОБА_4 при будівництві гаражу. Встановлені судовим рішенням обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні даної справи і суд не вправі змінювати його, у тому числі шляхом застосування оцінки відповідності будівництва ОСОБА_4 гаражу будівельним нормам.

Також колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме положень статті 6 пункту 1, відповідно до яких кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_4 знести гараж, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично порушують питання про винесення нового рішення, ставлячи під сумнів рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2007р., хоча доказів, які б спростували висновки, викладені у даному рішенні суду, позивачі за зустрічними позовами суду не надали.

Крім того, вказаним судовим рішенням не було встановлено порушення ОСОБА_4 при будівництві гаражу приписів Державно-будівельних норм України, а було зазначено, що саме ОСОБА_1, здійснюючи будівництво свого гаражу на межі земельної ділянки, позбавили себе можливості здійснювати обслуговування стіни гаражу та порушили норми ДБН.

- 5 -

У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 травня 2006р. зазначено, що частина земельної ділянки, яка відійшла до домоволодіння № 4, забудована власником домоволодіння № 4, чим також підтверджено будівництво гаражу ОСОБА_1 за межею земельної ділянки домоволодіння № 4.

З приводу дотримання ОСОБА_4 пункту 3.25* Державно-будівельних норм України 360-92* «Містобудування. Планування міських та сільських поселень», згідно яких для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, необхідно враховувати також примітку 1 до цього пункту, у якій зазначено, що господарські будівлі і гаражі сусідніх ділянок допускається об'єднувати.

Отже, вказані норми допускають можливість об'єднання господарських будівель та гаражів сусідніх ділянок.

При цьому, колегія суддів вважає, що висновок про дотримання вимог ДБН України та їх порушення при будівництві, як гаражу ОСОБА_1, так і гаражу ОСОБА_4, може зробити тільки особа, яка має спеціальні знання, проте, як під час первісного розгляду даної справи, так і протягом повторного розгляду даної справи ОСОБА_1 відмовилися від проведення відповідної судової експертизи.

Право заявити клопотання про призначення експертизи було також роз'яснено представнику ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_5 при даному апеляційному розгляді, проте, представником відповідачів не реалізоване.

Скасовуючи попереднє рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2014р. по даній справі, яким були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 5 листопада 2014р., направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що при розгляді даної справи суд повинен врахувати роз'яснення, надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», зокрема, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, а право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають особи, які доведуть наявність порушеного права.

Разом з тим, при повторному розгляді справи позивачами за зустрічними позовами не було надано належних та достатніх доказів порушення їх прав при будівництві ОСОБА_4 гаражу, а від проведення судової експертизи вони відмовилися.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.

Під час неодноразового розгляду судами спорів, які виникають між сторонами, було встановлено, що межа між земельними ділянками № 2 та № 4 була порушена зі сторони домоволодіння № 4. Проте, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про знесення побудованого на межі земельних ділянок гаража ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку із ненаданням доказів порушення його прав. В цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін, як апеляційним судом, так і судом касаційної інстанції.

Разом з тим, позивачами за зустрічними позовами також не надано доказів порушення їх прав діями ОСОБА_4, а також не обґрунтовано будівництво гаражу на межі земельних ділянок, тому колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 буде порушувати засади справедливості цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи,оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми

- 6 -

матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та задоволення апеляційних скарг не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: