Справа № 591/5824/15-ц
Провадження № 2/591/102/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі судового засідання Устименко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універбур» третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Белхаус-Україна», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В :

12 серпня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи змінила (а.с.30) та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7/12/09 від 07.12.2019 року, згідно якого ТОВ «Універбур» продало, а ОСОБА_5 купив виставковий екземпляр будинку щитового. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що про існування вказаного договору вона довідалась вже після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 03.04.2014 року.

До не, як до спадкоємиці померлого, ТОВ «Універбур» предявило позов про стягнення заборгованості в розмірі 604 250,41 грн. Підставою цього позову ТОВ «Універбур» зазначило спірний договір.

Позивачка посилається на ч. 2 ст. 65 СК України, та зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу укладений без її згоди, то він є завідомо недійсним. Про існування вказаного договору вона як дружина взагалі не знала. Також зазначає, що виставковий екземпляр будинку щитового в інтересах сімї ОСОБА_5 взагалі не отримувався і не використовувався.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Додатково пояснив, що ОСОБА_5 придбав незакінчений будинок по вул. Ворошина, 14 в с. Сад, в якому на даний час проживає позивач, за договором міни ще у 2007 році, і потім добудував його власними силами. Спірний договір купівлі-продажу виставкового екземпляру будинку щитового датований 07.12.2009 року, тобто значно пізніше після того, як ОСОБА_6 придбав будинок по вул. Ворошина, 14 в с. Сад.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували з тих підстав, що позивач достовірно знала, що її чоловіком придбано щитовий будинок, так як сімя проживала і продовжує на цей день проживати саме в цьому будинку. Договір міни, на який посилається позивач, був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у 2007 році на таких умовах, що ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 земельну ділянку, а сам отримав земельну ділянку з незакінченим будинком, що є значно дорожче. При цьому він не доплачував різницю за договором міни.

Натомість, ОСОБА_5 уклав з ТОВ «Універбур» договір купівлі-продажу будинку щитового, який був привезений з Білорусі і зібраний на фундаменті на земельній ділянці по вул. Ворошина, 14 в с. Сад, Сумського району Сумської області.

Така ситуація склалась в звязку з тим, що ОСОБА_5 був заступником директора ТОВ «Універбур», будинок щитовий закуповувався ТОВ «Універбур» і в подальшому також ТОВ «Універбур» оплачувало проведення монтажних робіт по зведенню даного щитового будинку і подальші будівельні роботи в даному будинку. Оскільки ОСОБА_5 погодився на те, щоб вказаний будинок перейшов у його власність, але кошти за цей щитовий будинок, його монтаж та подальші будівельні роботи вже були сплачені ТОВ «Універбур», то ОСОБА_5 уклав з ТОВ «Універбур» договір купівлі-продажу виставкового екземпляру будинку щитового, за яким зобовязався сплатити суму коштів за цей будинок.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 07 грудня 2009 року між ТОВ «Універбур» та ОСОБА_5 укладено договір № 7/12/09, предметом якого був виставочний екземпляр будинку щитового (генпідрядник ПФ «Будтехмонтаж» контракт на будівництво №05/06-07 від 05 червня 2007 року, постачальник ТОВ «Белхаус-Україна», накладна №3 від 17 серпня 2007 року) (п. 1.2 Договору) (а.с.6-9).

До вказаного договору від 07 грудня 2009 року укладено додаткову угоду від 30.12.2010 року, якою пункт договору 3.1 викладено в новій редакції, відповідно до якої покупець зобовязується провести оплату за товар в безготівковій формі в національній валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом трьох років з моменту передачі товару продавцем покупцю. Крім того, вказаною додатковою угодою викладено в новій редакції пункт 8.1 договору, яким визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє до 31 грудня 2012 року (а.с.10).

До вказаного договору від 07 грудня 2009 року укладено також додаткову угоду від 03.12.2012 року, в якій зазначено, що станом на 01.12.2012 року ОСОБА_5 здійснив розрахунок за отриманий товар в сумі 8399,99 грн. Оплата здійснена шляхом утримання із заробітної плати. Заборгованість станом на 01.12.2012 року складає 609050,41 грн.

З урахуванням вищевказаного сторони домовились про наступне:

1. Пункт 3.1. викласти в наступній редакції «Борг покупця перед продавцем станом на 01.12.2012 року становить 609050,41 грн. Покупець зобовязаний провести оплату за товар в безготівковій формі в національній валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця до 01 грудня 2015 року. В рахунок часткової оплати Продавець також проводить щомісячні утримання з заробітної плати покупця в розмірі 300 грн.

2. Пункт 8.1 договору викласти в наступній редакції «Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє до 31 грудня 2015 року.

3. Дана додаткова угода набирає чинності з 03.12.2012 року і є невідємною частиною договору № 7/12/09 від 07.12.2009 року (а.с.11).

З видаткової накладної № 3 від 17.08.2007 року вбачається, що ТОВ «Белхаус-Україна» поставило, а ТОВ «Універбур» придбало комплект каркасного будинку за ціною 246 240 грн. (а.с.95).

З договору підряду від 05.06.2007 року вбачається, що замовник ТОВ «Універбур» та ПФ «Будтехмонтаж» уклали договір підряду № 05/06-07, згідно якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобовязання виконати на свій ризик комплекс робіт по будівництву житлового будинку по вул. Ворошина, 14. в м. Суми. Згідно п. 6,3 даного Договору, термін виконання робіт червень-серпень 2007 року (а.с.93-94).

Як вбачається з договору міни від 21.12.2007 року, у власність ОСОБА_8 перейшла земельна ділянка за адресою: Сумський район, с Сад, вул. Ворошина, 16, а у власність ОСОБА_5 перейшли житловий будинок, незавершений будівництвом (31% готовності) та земельна ділянка за адресою Сумський район, с Сад, вул. Ворошина, 14 (а.с.99-100).

Як вбачається з свідоцтва про смерть, 03.04.2014 року ОСОБА_5 помер (а.с.12).

Судом також встановлено, що 03.02.2015 року ТОВ «Універбур» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця до ОСОБА_4, як до спадкоємця який прийняв спадщину (а.с.13-17).

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя повинна бути подана письмово.

Згодна на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення в (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Доводи позивача про те, що вона не надавала згоди на укладення договору від 07 грудня 2009 року, а тому договір з цих підстав слід визнати недійсним не ґрунтуються на законі.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу виставочного екземпляру будинку щитового, даний договір не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, таким чином не вимагалась письмова згода другого з подружжя.

Виходячи з положень ст. 65 СК України, вважається, що укладаючи договір купівлі-продажу від 07.12.2009 року, ОСОБА_5Ф діяв зі згоди другого з подружжя, тобто зі згоди ОСОБА_4

Доводи позивача про те, що вона взагалі не знала про існування договору та про існування каркасного (щитового) будинку, а довідалась про це лише після смерті чоловіка, і що їх сімя взагалі не мала потреби у придбанні виставкового екземпляру щитового будинку спростовані дослідженими в суді доказами.

Так, допитана в суді в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона допомагала ОСОБА_5 готувати документи для введення в експлуатацію будинку по вул. Ворошина, 14 в с. Сад. Свідок підготувала акт готовності обєкта до введення в експлуатацію, потім було рішення сільради про затвердження акту введення в експлуатацію, потім реєстрація в БТІ. За всю цю роботу свідку платив ОСОБА_5, хоча починав будівництво інший чоловік. ОСОБА_5 показував документи на цей будинок, серед яких був проект на будинок каркасний деревяний білоруського виробництва, ОСОБА_5 ще рекламував цей каркасний будинок.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_10, пояснив, що він у 2007 році, як директор фірми «Будтехмонтаж», уклав договір з ТОВ «Універбур» на будівництво житлового будинку по вул. Ворошина, 14 в с. Сад. Фірма «Будтехмонтаж» побудувала фундамент під щитовий будиночок, зібрала щитовий будиночок з щитів, зробила перекриття під кровлю, зробила паркан. Роботи виконували приблизно у серпні-вересні 2017 року. Договір на будівництво будинку по вул. Ворошина, 14 в с. Сад укладався з ТОВ «Універбур» директором якого був ОСОБА_11, одним із заступників був ОСОБА_5 Щити деревяні для будинку це була поставка замовника, будиночок був виготовлений у Білорусі, на нього був паспорт та монтажна схема заводу-виробника. Роботи приймав ОСОБА_11, ТОВ «Універбур» проводило оплату.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працював на будівництві будинку по вул. Ворошина, 14 в с. Сад спочатку у ОСОБА_10 в фірмі, потім у ОСОБА_11 з самого початку до оздоблення будинку. Будинок каркасний приїхав з Білорусії і свідок збирав даний будинок за схемою. Був деревяний каркас. Проект будиночку та представник були з Білорусії. Свідок також пояснив що він був знайомий з ОСОБА_4, вона під час будівництва працювала на городі на цій земельній ділянці. Коли свідок клав тротуарну плитку, ОСОБА_4 вже вїхали в будинок. Свідок пояснив, що знав ОСОБА_4 як хазяйку даного будинку. Дах даного будинку покривав ОСОБА_11, а ОСОБА_5 почав контролювати роботу вже після того, як почалась чистова робота. ОСОБА_4 знала, що ведуться роботи по будівництву, вона робітникам їсти готувала, чай, каву. Свідок пояснив, що він приймав участь в утепленні підлоги, даху. Приблизно у 2010 році закінчили будівництво будинку. Спочатку будівництвом керували ОСОБА_10 і ОСОБА_11, а потім став керувати ОСОБА_4.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_11, і знає, що ОСОБА_11 збирався побудувати будинок такий, щоб в Сумах ні у кого не було. З деревяних конструкцій, як сандвіч, швидко збирається. Цей будиночок білоруський. Свідок пояснив, що він займався доставкою 90% матеріалів. Будиночок зроблений з сандвічів, каркасний, як конструктор, скріплюється. Виробник Білорусія. Свідок пояснив, що працював на даному будиночку. Це був виставковий зразок, вони спеціально дивились як його робити, приїздив представник білоруської фірми. Роботу контролював ОСОБА_11. Свідок пояснив, що ОСОБА_4 він знає, тому що вона приїздила на город працювати на цю ділянку, коли йшло будівництво будинку, вона знала і бачила з чого будувався будинок, і бачила, коли сайдингом оббивали з чого цей будинок, а коли клали плитку, вони з ОСОБА_5 вже жили у цьому будинку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_5 був його заступником у ТОВ «Універбур». У 2007 році фірма придбала виставковий екземпляр каркасного будинку, щоб випробувати його і можливо зайнятись такими будиночками. Будинок привезли з Білорусі, зібрали його на вул. Ворошина, 14 в с. Сад. Гроші в будівництво вкладало ТОВ «Універбур». Спочатку в цьому будиночку збирались жити його донька ОСОБА_14 з чоловіком ОСОБА_7 ОСОБА_12 потім сімейні стосунки у них не склались, але так-як земельна ділянка і незакінчений будинок по вул. Ворошина, 14 були оформлені на ОСОБА_7, то вирішили укласти договір міни, за яким ОСОБА_5 отримав земельну ділянку і незакінчений будинок по вул. Ворошина, 14, а ОСОБА_7 земельну ділянку по вул. Ворошина, 16. З ОСОБА_5 була домовленість, що він поверне товариству кошти, витрачені на придбання каркасного будинку, та затрати на будівництво. З ним укладено було договір, та додаткові угоди про відстрочку сплати. Будинок добудували, і ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_4 жили в цьому будинку. Однак потім ОСОБА_5 тяжко захворів, та через деякий час помер. Спадкоємці прийняли спадщину, але не визнають боргові зобовязання спадкодавця. Тому ТОВ «Універбур» було вимушено звернутись з позовом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_5 це його батько. У власності батька була ділянка за адресою: с. Сад, вул. Ворошина, 16. В кінці 2007 року батько повідомив, що він обміняє свою ділянку № 16 на ділянку ОСОБА_7 № 14. На ділянці ОСОБА_7 вже був будинок двоповерховий, гараж, паркан. Будинок був незакінчений, там були стіни, дах метало-черепиця. Починаючи з 2007 року батько будував будинок самостійно, робив внутрішні роботи, двері, клеїв шпалери. Також батько наймав людей для проведення робіт. В квітні 2014 року батько помер. Свідок повідомив, що про спірний договір йому стало відомо у лютому 2015 року, коли ТОВ «Унвербур» подало позов до матері.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що був знайомий з ОСОБА_5 давно, ще до укладення договору міни, так як ОСОБА_5 був заступником директора ТОВ «Універбур», а директор ТОВ «Універбур» ОСОБА_11 це колишній тесть свідка. Свідок пояснив, що коли у них з дружиною ОСОБА_14 зіпсувались відносини, то на сімейній раді, де був і ОСОБА_11, вони вирішили, що йому (свідку) залишиться земельна ділянка, і вони уклали договір міни з ОСОБА_5 Свідок пояснив, що він був готовий віддати земельну ділянку з недобудованим будинком, щоб йому залишилась земельна ділянка. Таким чином вони з дружиною ОСОБА_14 поділили майно. На земельній ділянці по вул. Ворошина, 14, яка спочатку була оформлена на свідка ОСОБА_7М, а потім за договором міни відійшла ОСОБА_5, будувався будинок з панелей, каркасів деревяних, які привезли з Білорусії. Свідок пояснив, що він не платив за ці панелі-каркаси, а напевне платив його тесть ОСОБА_11

Судом встановлено, що земельна ділянка з недобудованим будинком (31% готовності) була придбана ОСОБА_5 за договором міни ще 2007 році, до 2009 року велись будівельні роботи, з 2009 року подружжя ОСОБА_5 проживало у будинку.

Посилання позивача на ту обставину, що їй відомо, що її чоловік повністю розрахувався за придбаний будинок з ОСОБА_8, а в подальшому їх сімя добудовувала будинок власними силами і коштами спростовано в суді показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, які підтвердили ту обставину, що будинок будувався в основному за кошти ТОВ «Універбур», а також платіжними документами про придбання ТОВ «Універбур» будівельних матеріалів в період з 2007 по 2009 роки (а.с.123-190).

Доводи позивача про те, що виставковий екземпляр щитового будинку в інтересах сімї ОСОБА_5 ніколи не отримувався і не використовувався спростовані показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, які пояснили, що ОСОБА_4 часто була присутня при будівництві і сама особисто бачила, з якого саме матеріалу збудований будинок, а також показаннями свідка ОСОБА_9, яка пояснила, що ОСОБА_5 навіть рекламував цей деревяний каркасний будинок білоруського виробництва.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обовязкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі формальне порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

Суд вважає, що сама по собі формальна відсутність згоди одного з подружжя, в даному випадку ОСОБА_4 на укладення договору купівлі-продажу, який не підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки договір був укладений в інтересах сімї, подружжя ОСОБА_4 з 2009 року проживало в будинку по вул. Ворошина, 14 в с. Сад, основою цього будинку являлись деревяні конструкції будинку щитового, і позивач ОСОБА_4 і на даний час продовжує проживати у вказаному будинку.

Позивач не довела, що укладеним договором були порушені її права і інтереси.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. ст. 215, 369 ЦК України, ст.. 65 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універбур», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Белхаус-Україна», про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова