У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», треті особи: Первинна профспілкова організація Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», Вільна профспілка медичних працівників України, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати, що її звільнення з посади лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування» Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» (далі - КМКОЛ «ЦМХО») за сумісництвом було проведено без законної підстави; визнати наказ про її звільнення від 03 жовтня 2014 року безпідставним, незаконним та скасувати його; поновити її на посаді лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування» КМКОЛ «ЦМХО»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 жовтня 2014 року по 27 травня 2015 року в сумі 23 123 грн 52 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з 1994 року працювала на посаді лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування КМКОЛ «ЦМХО», а з 18 березня 2014 року є керівником Первинної профспілкової організації КМКОЛ «ЦМХО». 113 Вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із затвердженням нової структури КМКОЛ «ЦМХО» згідно з наказом Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради від 4 липня 2014 року

№ 552 та введенням в дію нового штатного розпису з 11 вересня 2014 року, в якому відсутня посада лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування», яку вона обіймає наказом КМКОЛ «ЦМХО» від 3 жовтня 2014 року №113.

Вважала, що її звільнення є незаконним та безпідставним, а наказ від 3 жовтня 2014 року № 113 таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона є головою та дійсним членом Первинної профспілкової організації КМКОЛ «ЦМХО» (далі - ППО КМКОЛ «ЦМХО»), а її звільнення відбулось без попередньої згоди виборного органу ППО КМКОЛ «ЦМХО» та вищого виборного органу ППО КМКОЛ «ЦМХО», що є порушенням гарантій для працівників підприємств, установ та організацій, обраних до профспілкових органів, які закріплені КЗпП України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Зазначала, що крім спеціальних вимог законодавства, які регулюють порядок звільнення керівника профспілкової організації, відповідачем було також порушено загальний порядок звільнення, передбачений чинним законодавством про працю України, оскільки 1 серпня 2014 року вона отримала попередження про майбутнє звільнення у зв'язку із структурними змінами в КМКОЛ «ЦМХО», в якому їй одночасно було запропоновано вакантну посаду лікаря-офтальмолога консультативно-діагностичної поліклініки для дорослих. Позивачка вважала, що посада лікаря-офтальмолога консультативно-діагностичної поліклініки для дорослих була їй запропонована з порушенням вимог, встановлених нормами КЗпП України, оскільки вона не має стажу роботи на вказаній посаді, а станом на 3 жовтня 2014 року існували інші вакантні посади, що відповідали її кваліфікації, однак їй безпідставно не були запропоновані. Разом з цим, вакантні посади були запропоновані особам, які на відміну від неї, не мають переваг, визначених у ст. 42 КЗпП України.

Крім того, вказувала, що підставою для визнання її звільнення незаконним є те, що в трудовій книжці та наказі про звільнення від 3 жовтня 2014 року № 113, як підстава для звільнення вказана не ч. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України, як було зазначено в попередженні від 1 серпня 2014 року, а ч. 6 ст. 36 КЗпП України, тобто звільнення відбулося у зв'язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Зазначала, що переведення на іншу посаду не є зміною істотних умов праці в розумінні ч. 6 ст. 36 КЗпП України, оскільки під час переведення відбувається зміна посади, а не істотних умов праці на займаній посаді.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня

2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування» Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» з 03 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 жовтня 2014 року по 03 червня 2015 року в розмірі 23 674 грн 08 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди

2 тис. грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді лікаря-офтальмолога відділення відновного лікування Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» з 03 жовтня 2014 року допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Київська міська клінічна офтальмологічна лікарня «Центр мікрохірургії ока», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, звільнення позивачки з підстав, передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, а тому наказ про її звільнення є незаконним, а ОСОБА_4 підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді лікаря офтальмолога відділення «Відновного лікування» КМКОЛ «ЦМХО» з 3 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З матеріалів справи вбачається, що як підставу для звільнення позивачки в наказі від 3 жовтня 2014 року № 113 було зазначено п. 6 ст. 36 КЗпП України, а саме, у зв'язку із затвердженням нової структури та введенням в дію нового штатного розпису, в якому відсутня посада, яку обіймала позивачка, та її відмовою від переведення на іншу запропоновану посаду.

Разом з тим, у попередженні від 1 серпня 2014 року про наступне звільнення ОСОБА_4 з займаної посади підстава для звільнення була вказана ч. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що переведення на іншу посаду не є зміною істотних умов праці в розумінні

ч. 6 ст. 36 КЗпП України, оскільки під час переведення відбувається зміна посади, а не істотних умов праці на займаній посаді.

Також, вирішуючи спір, судами було встановлено, що профспілковий комітет ППО КМКОЛ «ЦМХО» ВПМПУ надав висновок, з якого вбачається, що на засіданні 4 лютого 2015 року було прийнято рішення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Президія Вільної профспілки медичних працівників України також вирішила не надавати згоду на звільнення ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик