АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9579/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1741/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, його представника - адвоката Брижко Е.О., представника відповідачів - адвоката Шудрі В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за участю третьої особи - реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок заборгованості за договором позики від 01.09.2014 року, що становить 295400,00 грн., посилаючись на порушення відповідачами зобов'язання щодо повернення позики.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2016 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за загальною заборгованістю за договором позики, що складає 295 400,00 грн., шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 54, 8 кв.м., за ОСОБА_2.

Зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 54, 8 кв.м.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення районного суду скасувати.

Зазначають про неврахування місцевим судом факту необізнаності ОСОБА_8, як співвласника квартири, про існування боргу та укладення договору іпотеки від його імені іншою особою за довіреністю ОСОБА_9

Вважають, що відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_2 не звертався в суд з позовом про стягнення заборгованості, розрахунок якої, наданий позивачем, заперечують. Посилаються на не врахування судом при визначенні загальної заборгованості щомісячних платежів по 3500 грн., які сплачував ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 70 000,00 грн. на строк до 01 вересня 2015 року. /а.с.9/

Відповідно до пункту 2 договору ОСОБА_6 зобов'язується сплачувати щомісячно, починаючи з 01.11.2014 року, проценти у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми позики, що складає 3 500,00 грн., за місяць користування грошовими коштами.

У разі несвоєчасного виконання позичальником умов п. 2 цього договору він зобов'язується сплачувати позикодавцю пеню у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення (пункт 5 договору).

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором позики відповідачі передали в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1, про що між сторонами укладено договір іпотеки від 16 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. /а. с. 10-12/.

Відповідно до пункту 3.1.4. договору іпотеки у випадку невиконання позичальником зобов'язань за договором позики або іпотекодавцями за цим договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.4 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або на підставі застереження, що міститься в п.5.5. цього договору іпотеки (позасудове врегулювання); або іншими способами відповідно до чинного законодавства України.

Пункт 5.5. є застереженням в договорі іпотеки, який прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя через позасудове врегулювання. Останній, в разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, направляє на адресу кожного з іпотекодавців письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження в договорі іпотеки або шляхом реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені третій особі.

03.09.2015 року ОСОБА_2 направив відповідачам письмову вимогу про усунення порушення зобов'язань за договором позики, яку отримав лише ОСОБА_6/а.с.13-14/ Вказана вимога жодним із іпотекодавців виконана не була.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що унаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за договором позики утворилася заборгованість, розмір якої розрахував позивач на загальну суму 295400,00 грн., відповідачі не виконали письмову вимогу? а тому в рахунок погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів з такими висновками районного суду не погоджується, вважає їх помилковими, прийнятими з порушеннями норм матеріального і процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, тому вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 березня 2016 рок №6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, і суд не наділений повноваженнями вирішувати це питання в такий спосіб. За рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ототожнивши передбачені цими нормами способи звернення стягнення на предмет іпотеки , тоді як за рішенням суду таке звернення проводиться в порядку, передбаченому ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, що вимагає позивач, а відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову та у зв'язку з цим не перевіряє заявлену позивачем суму заборгованості за договором позики.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотекишляхом визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ Ю.В. Дряниця

Т.О. Кривчун

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук