Справа № 152/1814/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області,

встановив:

07.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 23.03.2016 року помер її чоловік ОСОБА_3, який по день смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Сковороди, 26.

Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, вартістю 89679 грн., що знаходиться на вул. Сковороди, 26, в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області.

Спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 по закону є вона, як дружина померлого, та відповідачка, як дочка останнього.

Спадщину вона та відповідачка прийняли та частково оформили.

Інших спадкоємців немає.

Оформити спадкові права на житловий будинок вона не може, оскільки при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на будинок, що є перешкодою для оформлення спадкових прав.

Просить визнати за нею ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23.03.2016 року її чоловіка ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться на вул. Сковороди, 26, в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.42) .

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення (а.с.39).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Лозівської сільської ради Шаргородського району в судове засідання не зявився. Від Лозівського сільського голови ОСОБА_4 до суду надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи за позовом ОСОБА_1І до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом розглянути у відсутності представника сільської ради, позов сільська рада визнає, заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має (а.с.37-38).

В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка, відповідачка та представник третьої особи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.03.2016 року помер чоловік позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №348574, свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 (а.с.8, 10).

ОСОБА_3 по день смерті, що сталася 23.03.2016 року, постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Г. Сковороди, 26. На час відкриття спадщини з спадкодавцем проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2, зять ОСОБА_5, онука ОСОБА_6 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2,3260 га, розташованої на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, права на пайовий фонд майна КСП «Прогрес» с. Лозова Шаргородського району Вінницької області та із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Г. Сковороди, 26, в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області.

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 за законом є дружина позивачка ОСОБА_1 та дочка відповідачка ОСОБА_2 (а.с.10, 9), які спадщину прийняли та частково оформили свої спадкові права, що підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №108/2016 до майна померлого 23.03.2016 року ОСОБА_3 (а.с.27-36), зокрема, договором про поділ спадкового майна від 28.11.2016 року, з якого вбачається, що у спадщину до позивачки ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 2,3260 га, розташована на території Лозівської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а до відповідачки ОСОБА_2 право на пайовий фонд майна КСП «Прогрес» с. Лозова Шаргородського району Вінницької області (реорганізоване в підприємство ПП «Агрофірма «Відродження» с. Лозова), частка якого визначена в розмірі 1000 грн. або 2,8 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства, а також свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28.11.2016 року на вказані земельну ділянку та право на пайовий фонд спадкодавця (а.с.31, 34, 36).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області на вул. Г. Сковороди , 26, ОСОБА_3 відмовлено 28.11.2016 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_7, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.20). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 89679 грн., що знаходиться в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області, на вул. Г. Сковороди, 26.

Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом.

Так, з довідки виконавчого комітету Лозівської сільської ради від 02.12.2016 року за №1215 вбачається, що будинок на вул. ОСОБА_8 (Чапаєва), 26, в с. Лозова Шаргородського району дійсно належить ОСОБА_3 на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.13).

З витягу з рішення Лозівської сільської ради 1 сесії 22 скликання від 21.07.1994 року «Про затвердження рішення виконкому сільської ради» та витягу з рішення №83 Лозівської сільської ради 19 сесії 5 скликання від 12.08.2009 року «Про внесення змін та доповнень до рішення 1 сесії 22 скликання від 21 липня 1994 року та 14 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу у власність земельних ділянок» вбачається, що у користуванні ОСОБА_3 перебувала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,86 га, а саме 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,44 та 0,17 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.14-15).

Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні вбачається, що будинковолодіння в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області на вул. Г.Сковороди, 26, складається з житлового будинку літерою «А», загальною площею 71,1 м. кв., в тому числі житловою площею 55,3 м. кв., прибудови під літерою «а», ганку під літерою «Б», гаражу під літерою «Б», літньою кухнею під літерою «В», прибудови під літерою «в», веранди «в1», сараю під літерою «Г», огорожі «1-3».

Загальний фізичний стан будинку 1960 року забудови незадовільний, має 55% зносу, що вбачається із характеристики будинку і господарських будівель і споруд (а.с.18), виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ». Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту.

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області на вул. Г. Сковороди, 26.

При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.43).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 ОСОБА_9 про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№32 та 33 до ОСОБА_9 про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

ОСОБА_9 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Таким чином, станом на 1960 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Лозова, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 26.05.2016 року за №169, згідно з архівними даними КП право власності на будинок по вул. Г. Сковороди, 26, в с. Лозова на імя ОСОБА_3 не зареєстровано (а.с.7).

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Лозова по вул. Г. Сковороди, 26, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останнього.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в с. Лозова на вул. Г. Сковороди, 26, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 28.11.2016 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.20). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 як дружина і прийняла спадщину після смерті чоловіка та оформила свої спадкові права, згідно з договором із ОСОБА_2 про поділ спадкового майна від 28.11.2016 року.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи, що відповідачкою ОСОБА_2 в заяві до суду зазначено про повне визнання нею позовних вимог ОСОБА_1, що вбачається із письмової заяви (а.с.39), оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями померлого ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а тому суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268-1270, 1296, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою та жителькою с. Лозова Шаргородського району Вінницької області, вул. Г. Сковороди, буд. 26, право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23.03.2016 року ОСОБА_3 на спадкове майно ОСОБА_3, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 71,1 м. кв., в тому числі житловою площею 55,3 м. кв., прибудови під літерою «а», ганку під літерою «Б», гаражу під літерою «Б», літньої кухні під літерою «В», прибудови під літерою «в», веранди «в1», сараю під літерою «Г», огорожі «1-3», загальною вартістю 89679 грн., що розташовані у с. Лозова Шаргородського району Вінницької області на вул. ОСОБА_8 (колишня назва Чапаєва), 26.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: