Справа № 359/4636/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/4975/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 49 26.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановила:

у червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, маючи постійні конфлікти та різні погляди на життя на день подання позову до суду сторони проживали окремо.

Дитина проживає з матір'ю, а відповідач свої обов'язки з утримання дитини не виконував.

Крім того, їхня спільна дитина є інвалідом з діагнозом: захворювання нирок, гострий інтерстиціальний нефрит №10 (гостре враження нирок, гостра ниркова недостатність), стан середньої тяжкості.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття починаючи з моменту подачі позову.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з вищезазначеним рішенням в частині розміру аліментів, оскільки суд першої інстанції не повністю врахував становище позивача та інші обставини та не прийняв до уваги наявність у апелянта на утриманні престарілої матері, яка перенесла тяжке захворювання на інсульт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не вияснив у позивача чи отримує вона соціальну допомогу як особа, що піклується про дитину-інваліда, а також про розмір щомісячної допомоги, яка визначається при народженні дитини.

Апелянт, стверджує, що суд першої інстанції безпідставно послався на доказ, що визначає розмір аліментів, на висновок завідувача центром токсикології «Охматдит» про необхідність стягувати з апелянта аліменти в розмірі 1/3 з всіх видів заробітку. Вказана особа не наділена повноваженнями визначати розмір аліментів і її особиста думка з приводу цього не може бути розцінена як доказ та врахована при ухваленні оскаржуваного рішення.

Також, ОСОБА_2 вважає, що саме внаслідок недогляду позивачем відбулося зараження сина інфекцією, оскільки на той час вона проживала окремо від апелянта та разом з своєю матір'ю в м. Бориспіль.

Крім того, апелянт, стверджує, що добровільно оплачував обстеження сина, його перевезення з одного лікувального закладу до іншого, закупку ліків та інше, а ні позивач, а ні її мати таких затрат не понесли.Також, ОСОБА_2 і на даний час не відмовляється від оплати лікування саме сина.

Просив змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року та зменшити розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 до 1/4 з всіх видів заробітку, в решті рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина позивача - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітній син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Крім того, згідно з довідкою КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» від № 873 від 31.05.20016 року позивач ОСОБА_3 та а її малолітній син ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з виписки з історії хвороби №1758 Дитячої клінічної лікарні №7 м. Києва, індивідуальної програми реабілітації інваліда №1056/228 Бориспільського центру первинної медико-санітарної допомоги малолітній син сторін хворіє на захворювання нирок.

Як вбачається з довідки №32 від 26 серпня 2015 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує соціальну допомогу на дитину ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 07.07.2015 року по 31.07.2020 року, розмір якої згідно з поясненнями позивача становить 1000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що за матеріальним станом відповідача, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, враховуючи матеріальний стан позивача та її дитини, а також стан здоров'я малолітнього сина сторін, який потребує систематичного обстеження та проведення досліджень, про що зазначено у відповідному плані спостереження за пацієнтом, рекомендованим в.о. завідуючого центром токсикології «Охмадит» аліменти було визначено в розмірі 1/3 частки від заробітку, які відповідач може сплачувати.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції, при визначенні аліментів також було враховано, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді