У х в а л а

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна» (далі - ТОВ «Євролізінг Україна») на свою користь сплачений ним авансовий платіж у розмірі 18 000 грн за наслідками розірвання договору фінансового лізингу від 30 червня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 червня 2015 року між ним та ТОВ «Євролізінг Україна» було укладено договір фінансового лізингу з додатками, предметом якого був автомобіль марки Ssang Yong Korando модифікації STD, об'ємом двигуна 2,0 л, бензин, тип КПП - механічний привід передній.

Додатком № 1 до вказаного договору фінансового лізингу передбачена вартість предмета лізингу 22 222 долари 22 центів США, еквівалент суми у національній валюті 500 000 грн, визначено графік авансових платежів - 925 долари 93 центи США щомісячно, сума адміністративного платежу у вигляді 1 % від вартості предмета лізингу - 2 222 долари 22 центи США та комісія за передачу предмета лізингу у розмірі 666 доларів 60 центів США.

Звертав увагу на те, що в день укладання договору ним був сплачений адміністративний платіж в сумі 20 000 грн, а 01 липня 2015 року була проведена оплата авансового платежу в сумі 30 000 грн.

Зазначав, що не погодившись з умовами вищевказаного договору фінансового лізингу, він звернувся до відповідача із письмовою заявою про розірвання вищевказаного договору та вимогою повернути йому 60 % сплаченого ним авансового платежу, як це передбачено п. 12.1 зазначеного договору фінансового лізингу.

Проте відповідач відмовив йому у поверненні сплачених ним коштів, посилаючись на те, що адміністративний платіж, який насправді був ним сплачений, за умовами договору поверненню не підлягає, а авансових платежів ним здійснено не було.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Євролізінг Україна» на користь ОСОБА_4 18 000 грн, сплаченого 01 липня 2015 року авансового платежу за наслідками розірвання договору фінансового лізингу від 30 червня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови вищевказаного договору фінансового лізингу, є несправедливими, призвели до дисбалансу інтересів сторін, позивач був введений в оману відповідачем, який завуалював призначення адміністративного платежу, вказавши в рахунку до спалити, в графі «призначення платежу» - авансовий платіж, 60 % від сплати якого має бути повернуто позивачу за умовами вищевказаного договору фінансового лізингу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач сплатив кошти на рахунок відповідача у розмірі, що відповідає розміру адміністративного платежу, який за умовами укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, поверненню не підлягає, що погоджено сторонами у договорі.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук