Справа № 635/7794/16-ц
Провадження № 2/635/3561/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 63,40кв.м., житловою площею 40,90кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Харківської районної ради 31 травня 1991 року в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що згідно архівних матеріалів технічної інвентаризації право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано в цілому за ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської районної ради від 31.05.1991р.

ОСОБА_5 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Спадкоємцями першої черги після ОСОБА_5 стали його друга дружина - ОСОБА_6 та діти батька: Позивач та Відповідачі по дійсній справі.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично прийняла його дружина ОСОБА_7, яка мешкала разом зі спадкодавцем на момент його смерті та була з ним зареєстрована в житловому будинку, користувалася житловим будинком, речами чоловіка.

Позивач та Відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на спадщину після смерті спадкодавця не претендували.

Таким чином, на думку Позивача, житловий будинок фактично перейшов у власність ОСОБА_6, але остання не звернулася згідно діючого на той час законодавства в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, не переоформила на себе правовстановлюючі документи.

25 червня 1992 року ОСОБА_6 склала заповіт на користь Позивача на все своє майно, який посвідчений виконавчим комітетом Роганської селищної ради депутатів трудящих Харківського району та зареєстрований в книзі за р. № 154.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Своїх дітей у ОСОБА_6 не було, а її чоловік ОСОБА_5 помер раніше.

Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, бо у шестимісячний строк з її смерті користувалася житловим будинком, присадибною ділянкою, городом, забрала усі речі спадкодавця.

Враховуючи вищевикладене, Позивач звернулася з відповідною заявою до суду для захисту своїх цивільних прав.

Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю та позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.42).

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позовні вимоги Позивача визнає в повному обсязі (а.с.51).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок літ «А-1», загальною площею 63,40кв.м., житловою площею 40,90кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Харківської районної ради 31 травня 1991 року, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності та повідомленням КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 24.10.2016р. (а.с.11, 13, 14).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього (а.с.10).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

При житті ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповідав ОСОБА_2, який звернувся до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але Свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом не одержав, що підтверджується копією заповіту від 26 червня 1990 року та повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву від 14.11.2016р. за № 3133/01-20 (а.с.21, 41).

В судове засідання ОСОБА_2 надав письмову заяву, в якій зазначив, що на спадщину він не претендує після смерті батька ОСОБА_5, спадщиною не користується та не буде нею користуватися (а.с.42).

Відповідно до ст. 529 ЦК України у редакції закону 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги після ОСОБА_5 стали його друга дружина - ОСОБА_6, та діти спадкодавця - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, родинні відносини яких зі спадкодавцем підтверджуються копією Свідоцтва народження ОСОБА_1 та копією Свідоцтва про одруження ОСОБА_1, згідно якого остання змінила своє дівоче прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1; копією Свідоцтва про одруження ОСОБА_5, який вдруге уклав шлюб, та одружився з ОСОБА_10, яка після укладання шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_5; копією Свідоцтва про одруження ОСОБА_4, згідно якого остання змінила своє дівоче прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_5; копією Свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с.6, 7, 9, 48).

Перша дружина ОСОБА_5 та мати сторін - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останньої (а.с.49).

Згідно із ст. 548 ЦК України, у вищезазначеній редакції, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, у редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до«Методичних рекомендацій, щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009р., під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, мається на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У ході судового розгляду справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично прийняла його друга дружина - ОСОБА_7, яка мешкала разом зі спадкодавцем на момент його смерті та була з ним зареєстрована в житловому будинку, що підтверджується копією Будинкової книги (а.с.28-30).

25 червня 1992 року ОСОБА_6 склала заповіт на користь ОСОБА_1 (Позивач по справі), яким все своє майно заповідала останній. Заповіт посвідчений виконавчим комітетом Роганської селищної ради депутатів трудящих Харківського району та зареєстрований в книзі за р. № 154 та вважається нотаріально посвідченим (а.с.12).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останньої (а.с.8).

Враховуючи, що інші спадкоємці від спадщини відмовилися та не претендують на неї, необхідно визнати за Позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на спадковий будинок, який входить до складу спадщини.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 63,40кв.м., житловою площею 40,90кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Харківської районної ради 31 травня 1991 року в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя Н.М. Токарєва