АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 677/1938/15-ц
Провадження № 22-ц/792/663/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 21 листопада 2005 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 не виконала зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів, унаслідок чого станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 31324 грн. 52 коп., яка складається з 6626 грн. 96 коп. неповернутого кредиту та 24697 грн. 56 коп. процентів. Враховуючи рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку частини вказаної заборгованості в сумі 21970 грн. 84 коп., остаточно з неї слід стягнути 9353 грн. 68 коп. Крім того, за порушення строків платежів за кредитним договором ОСОБА_1 має сплатити позивачеві 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 467 грн. 68 коп. штрафу (процентна складова).

У зв'язку з цим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 10321 грн. 36 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Учасники процесу, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст. 267 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з порушенням судом норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Встановлено, що 21 листопада 2005 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 3700 грн. під 3 % на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки НОМЕР_1 (до листопада 2012 року включно), перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

При цьому сторони визначили право ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінювати розмір кредитного ліміту.

ОСОБА_1 зобов'язалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від залишку заборгованості на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

На прострочену заборгованість ОСОБА_1 мала сплатити банку проценти в розмірі 6 % на місяць.

В подальшому банк змінював кредитний ліміт: 28 липня 2007 року - до 6000 грн., 8 вересня 2007 року - до 8000 грн., 26 грудня 2008 року - до 7970 грн., 7 січня 2009 року - до 8000 грн., 30 січня 2009 року - 7790 грн., 11 лютого 2009 року - до 7800 грн., 18 березня 2009 року - до 7740 грн., 6 липня 2009 року - до 6200 грн., 4 серпня 2009 року - до 6626 грн. 96 коп., 6 жовтня 2009 року - до 6200 грн.

У 2009 році ОСОБА_1 одержала у позивача 6626 грн. 96 коп. кредитних коштів, а з травня 2010 року вона перестала здійснювати платежі за кредитним договором.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором станом на 29 березня 2013 року в розмірі 21970 грн. 84 коп., з яких 6626 грн. 96 коп. - неповернутий кредит, 13821 грн. 46 коп. - проценти, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1022 грн. 42 коп. (процентна складова). Це рішення залишається невиконаним.

За період з 30 березня 2013 року до 30 червня 2015 року заборгованість відповідачки по процентам становить 10871 грн. 10 коп. Крім того, банк нарахував штраф у сумі 967 грн. 68 коп. (фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 467 грн. 68 коп.).

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором.

Разом із тим, відмовляючи в позові банку за спливом позовної давності, суд припустився помилки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Із положень ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В силу ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, зокрема передбачено можливість застосування позовної давності лише за наявності про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-25цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Суд першої інстанції не врахував норми чинного законодавства і помилково застосував у даній справі інститут позовної давності.

Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що фактично ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 процентів за період з 30 березня 2013 року до 30 червня 2015 року, а загальна позовна давність за цією вимогою не сплила.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства ця вимога підлягає задоволенню, отже з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути 9353 грн. 68 коп. процентів за період з 30 березня 2013 року до 30 червня 2015 року.

При цьому, на думку апеляційного суду, позов банку в частині стягнення штрафу не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторони визначили, що заява клієнта від 21 листопада 2005 року, Умови та правила надання банківських послуг і тарифи складають укладений між ними кредитний договір.

Подавши позивачу заяву клієнта від 21 листопада 2005 року (а.с. 11), відповідачка приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах - Умовах надання банківських послуг і Правилах користування платіжною картою (а.с. 52-62). Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Умови надання банківських послуг і Правила користування платіжною картою (в редакції на час укладення сторонами кредитного договору) не визначають обов'язок відповідачки щодо сплати банку штрафу за невиконання грошового зобов'язання - фіксованої частини та процентної складової (5%) від суми позову, а у справі відсутні достатні та об'єктивні докази того, що відповідно до п. 5.3 Умов надання банківських послуг сторони вносили зміни до кредитного договору.

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 штрафу не підлягають задоволенню.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 10321 грн. 36 коп. і задоволено на суму 9353 грн. 68 коп., тобто на 90,62 % (9353,68х100:10321,36).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 1103 грн. 75 коп. (1218х90,62:100) судового збору.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 9353 грн. 68 коп. процентів за період з 30 березня 2013 року до 30 червня 2015 року та 1103 грн. 75 коп. судового збору, а всього - 10457 грн. 43 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Боголюбова Л.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27