провадження 2/331/467/2016
справа 331/598/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автодім Запоріжжя» про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі наказу № 30/11/15/1 від 30.11.2015 року він був прийнятий на посаду менеджера по збуту комерційного відділу, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

Згідно з умовами трудового договору, який був узгоджений між керівником підприємства та позивачем, позивачу повинні були сплачувати заробітну плату, згідно з Положенням про оплату праці консультантів по продажу автомобілів.

На підставі особистої заяви від 5 січня 2016 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням.

За підсумками роботи за грудень місяць при звільнені позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 13 353 грн., яка не відповідає розміру заробітної плати, передбаченої Положенням про оплату праці консультантів по продажу автомобілів.

Про розмір заробітної плати позивачу стало відомо лише при її виплаті, що не надавало можливості з'ясувати підстави її розрахунку.

На адресу відповідача була направлена вимога, відповідно до якої позивач пропонував

відповідачу сплатити позивачу додатково суму у розмірі 3698 грн., що відповідає розрахунку заробітної плати, згідно з Положенням про оплату праці консультантів по продажу автомобілів.

Вказана вимога залишена без задоволення, що свідчить про відмову Відповідача від сплати додаткових коштів.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму заробітної плати у розмірі 3 698 грн. суму відшкодування за час затримки у розмірі 3698 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав на підставах, зазначених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечує, надав письмові заперечення і пояснив, що в Наказі про прийняття позивача на роботу № 30.11.15/01-к від 30.11.2015 р. було вказано оклад позивача, який, підписавши наказ, з окладом був ознайомлений і погодився з зазначеною сумою.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав:

судом встановлено, що, згідно з наказом від 30.11.2015 р. № 30.11.15/01-К, на підставі поданої заяви про прийняття на роботу від 30.11.2015 р., позивача було прийнято на роботу на підприємство позивача ТОВ «Автодім Запоріжжя» з 01.12.2015 р. на посаду менеджера зі збуту. Позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 1 378,00 грн. на місяць.

За наслідками роботи за грудень 2015 р., згідно з наказом керівника підприємства від 31.12.2015 р. № 31.12.15/03-П про преміювання співробітників, у грудні 2015 р. заробітна плата відповідача склала 13 353,60 грн.

Наказом від 05.01.2016 р. № 05.01.16/01-К, на підставі поданої позивачем заяви про звільнення від 05.01.2016 р., позивача було звільнено з роботи за власним бажанням.

В позовній заяві позивач зазначає, що, згідно з умовами трудового договору, укладеного між ним та відповідачем, останній зобов'язувався виплачувати йому заробітну плату в розмірі, встановленому Положенням про оплату праці консультантів по продажу автомобілів. Відповідно до умов Положення про оплату праці консультантів по продажу автомобілів розмір заробітної плати позивача за грудень 2015 р. повинен був скласти 17 051 грн., в той час як відповідачем було нараховано 13 353,00 грн., різниця склала 3 698,00 грн., яку позивач і просить суд стягнути як належну йому суму заробітної плати.

Проте, таке твердження не відповідає дійсності.

Згідно ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. В Наказі про прийняття позивача на роботу № 30.11.15/01-К від 30.11.2015 р., було зазначено оклад позивача 1 378 грн. Позивач ознайомився з наказом, підписав його, погодився з умовами та оплатою праці. В тексті зазначеного Наказу в графі «оклад (тарифна ставка)» відсутні посилання на Положення про оплату праці консультантів по продажу автомобілів, яким керується позивач при нарахуванні суми боргу по заробітній платі, вказаному у позові. Таким чином, оклад позивача був погоджений між сторонами при укладанні трудового договору, позивач знав про розмір своєї заробітної плати, а, значить, його твердження про те, що про розмір заробітної плати йому стало відомо лише при її виплаті, неправдиві.

На день звільнення заробітна плата у розмірі, передбаченому трудовим договором, позивачу відповідачем виплачена, що сторонами не оспорюється. Відповідачем не порушено норми ст.116 КЗпП України, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючисьст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.