Справа № 425/2644/15-ц
Провадження № 22ц/782/857/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, березня місяця, 16-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів- Карташова О.Ю., Дронської І.О., за участю секретаря: Коротенка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до начальника Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області Прокопенка Михайла Федоровича про скасування наказу, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

20.08.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до начальникаУправління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області Прокопенка М.Ф. про скасування наказу №327 від 25.04.2013 року. Позов було прийнято до розгляду. Під час судового розгляду ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги та просив не тільки відмінити наказ № 327 від 25.04.2013 року, але й і стягнути з начальника Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області Прокопенка М. Ф. моральну шкоду, заподіяну інваліду війни 2 групи в розмірі 5000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн. (а.с. 66-67).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, було скасовано наказ №327 «Про порушення трудової дисципліни», виданий начальником Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області 21.07.2015 року, а у задоволені інших вимог було відмовлено, було стягнуто з начальника Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області Прокопенко М. Ф на користь держави України судовий збір в сумі 243,60 грн.

Із рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2015 року ОСОБА_2 не погодився та надав на неї апеляційну скаргу, у якій оскаржив рішення суду лише у частині відмови йому у задоволенні його позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилався на порушення судом його конституційних прав, порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування судом фактичних обставин справи. Просив скасувати оскаржуване рішення у частині відмови в стягненні моральної та матеріальної шкоди з начальника управління охорони здоров'я та направити справу в Рубіжанський міський суд для подальшого розгляду.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України у межах вимог заявлених у суді першої інстанції, приходить до таких висновків.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 303 ЦПК є передбачені межі розгляду справи апеляційним судом, а саме те, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте, колегія суддів бере тут до уваги ту обставину, що у апеляційній скарзі позивача ОСОБА_2 не оскаржується рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2015 року у тій його частині, де ним було скасовано наказ №327 від 21.07.2015 року по управлінню охорони здоров'я «Про порушення трудової дисципліни», а оскаржується рішення суду лише у частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Між тим, частинами 3 та 4 статті 303 ЦПК є чітко визначено про те, що «апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі». Отже, процесуальний закон вимагає від апеляційної інстанції у таких випадках виходу за межі апеляційної скарги.

Розглянувши позовні вимоги до начальника Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області Прокопенка М.Ф. про скасування наказу, стягнення матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції задовольнив вимоги про скасування наказу з мотивів видання його відповідачем Прокопенком М.Ф., як посадовою особою за межами її компетенції, відмовив у стягненні матеріальної та моральної шкоди з мотивів ненадання доказів про це. Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, адже до них дійшов із такими грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, що є визначеними процесуальним законом як обов'язкова підстава для скасування рішення.

Так, згідно зі змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд першої інстанції повинен був ще у попередньому судовому засіданні по зазначеній цивільній справі визначити склад осіб, які братимуть участь у справі, враховуючи при тому те, що відповідно до положень ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за трудовим спором, зокрема спором про скасування виданого наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення втраченого через це заробітку, матеріальної та моральної шкоди працівникові - є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір, керівником якої було видано наказ про накладення догани, яка здійснює оплату праці позивача. Це підтверджується і судовою практикою Верховного суду України, що знайшла своє відображення у п. 27 постанови Пленуму ВС України N 13 від 24.12.99 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

З матеріалів справи вбачається, що позивачем фактично було пред'явлено позов до Прокопенка М.Ф., як до керівника управління, який підписав наказ №327 від 21.07.2015 року по управлінню охорони здоров'я «Про порушення трудової дисципліни», а до того підписував наказ про прийняття ОСОБА_2 на роботу. Суд першої інстанції вказав на це у тексті свого рішення, зауваживши на те, що позов був заявлений саме до Прокопенка М.Ф., як до керівника управління, а не управління охорони здоров'я, проте не застосував правил ст. 33 ЦПК України та фактично розглянув справу до неналежного відповідача по заявленим позовним вимогам, не розглянувши належним чином питання щодо можливості долучення до участі у справі у якості належних відповідачів управління охорони здоров'я чи самої лікарні, з огляду на доводи позивача про те, що право на видання наказів мав головний лікар лікарні, а не начальник управління охорони здоров'я.

Суд першої інстанції порушив тут і приписи частини 4 ст. 10 ЦПК, у якій є зазначено про те, що «суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом». Між тим, ст. 33 ЦПК є визначено про те, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, то суд повинен був відмовляти у задоволенні позову сааме з цих підстав, а не розглядати позовні вимоги по суті..

Суд першої інстанції на порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на вищезазначені обставини уваги не звернув, належним чином не визначився із характером спірних правовідносин та розглянув позов до неналежного відповідача, що призвело до такого порушення судом норм матеріального і процесуального права, що відповідно до правил п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із ухваленням нового рішення про відмову у позові, адже на стадії апеляційного провадження залучення до участі у справі нових учасників процесу діючим законодавством не передбачено. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, що не позбавляє позивача можливості звернутись до суду із позовом до належних відповідача чи відповідачів, просити суд про поновлення строку на звернення до суду.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315-316 ЦПК України, судова колегія

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2015 року скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до начальника Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області Прокопенка Михайла Федоровича відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий __________________Судді: _________________________