У х в а л а

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_9 звернувся до суду з зазначеним з позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2014 року між ним та ОСОБА_7 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідачу передав 5 000 доларів США зі строком повернення до 01 травня 2014 року.

02 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_7 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідачу передав 15 000 доларів США зі строком повернення до 01 травня 2014 року.

Станом на 12 березня 2015 року ОСОБА_7 позики не повернув.

Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України на 12 березня 2015 року 1 долар США дорівнює 21 грн 55 коп.

Тобто, заборгованість ОСОБА_7 складає 431 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України відповідач за неналежне виконання грошового зобов'язання повинен сплатити 3 % річних, що становить 6 376 грн.

Всього ОСОБА_9 просив стягнути з ОСОБА_7 437 376 грн. та судові витрати.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 221 366 грн. заборгованості за договорами позики, 3 275 грн 3% річних, 2 246 гон 41 коп. витрат по сплаті судового збору та 249 грн. витрат, пов'язані з публікацією в пресі, а всього 227 136 грн 41 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 437 376 грн, з яких: сума основного боргу 431 000 грн, 3% річних у розмірі 6 376 грн, судовий збір у розмірі 3 654 грн та 249 грн витрат, пов'язаних з публікацією в пресі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що 31 березня 2014 року ОСОБА_6 позичив ОСОБА_7 еквівалент 5 000 доларів. ОСОБА_7 брав на себе зобов'язання повернути позику до 1 травня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою.

02 квітня 2014 року ОСОБА_10 позичив ОСОБА_7 еквівалент 15 000 доларів. ОСОБА_7 брав на себе зобов'язання повернути позику до 1 травня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою. В розписці від 02 квітня 2014 року ОСОБА_7 зазначив, що отримав 15 000 доларів від ОСОБА_10

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_7 власноруч написав розписку про отримання у ОСОБА_6 15 000 доларів та передав її саме позивачу.

Крім того, оригінал зазначеної розписки перебував саме у позивача.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16.

Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, а також умови укладених сторонами договорів, апеляційний суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 437 376 грн боргу за договорами позики від 31 березня 2014 року та 02 квітня 2014 року встановивши еквівалент на час звернення до суду.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням положень ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними правовими висновками, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скаргапідлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак