Справа №576/2509/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Васянович В.М.
Номер провадження 22-ц/788/499/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк",

третя особа - ОСОБА_6,

про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю .

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

20 грудня 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с.8).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

16 квітня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк") і ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за яким останній отримав кредит у розмірі 57400 доларів США на строк до 13 квітня 2029 року.

16 квітня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №197922, відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати за невиконання ОСОБА_6 усіх його зобов'язань перед АКІБ "УкрСиббанк", що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 квітня 2008 року, в повному обсязі як існуючих на час укладення договору, так і в тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.5).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним, як на підставу для задоволення позову позивач посилався на те, що :

- під час підписання його дружиною Договору поруки йому, тобто позивачу, про це не було повідомлено і йому не був наданий на узгодження сам договір поруки. Про існування Договору поруки йому стало відомо нещодавно, у вересні 2015 року, коли його дружина повідомила про те, що у ОСОБА_6 виникли проблеми з виконанням умов кредитного договору, і вона як поручитель повинна виконувати за нього його фінансові зобов'язання;

- посилався також на те, що Договір поруки за своєю суттю не є дрібним побутовим, має високу вартість - 57 400 дол. США, а тому відповідно до вимог діючого законодавства міг бути укладений його дружиною лише за його письмовою згодою;

- названим договором істотно порушуються його майнові права та права сім'ї в цілому, у тому числі права на достатній життєвий рівень, на власність, на житло. Договір поруки фактично створює обов'язки не лише для його дружини, але й для нього, оскільки для погашення заборгованості Банк має право звернути стягнення на майно дружини, яке знаходиться у їх спільній власності;

- під час укладення Договору поруки його дружина була введена в оману як Банком, так і ОСОБА_6 щодо суттєвих умов цього договору та його наслідків, оскільки їй пояснили про те, що підписання цього договору є простою формальністю;

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за цим договором; крім того, відкликання ОСОБА_3 своєї згоди, яку він давав на укладення договору поруки, не є підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що у супереч твердженням позивача про його необізнаність в укладенні його дружною договору поруки, було встановлено наступне.

16 квітня 2008 року, тобто в день укладення договору поруки, ОСОБА_3 написав АКІБ "УкрСиббанк" заяву про те, що він не заперечує проти укладення його дружиною - ОСОБА_5 договору поруки, а також можливих додаткових угод до договору поруки з АКІБ "УкрСиббанк" в якості забезпечення виконання зобов'язань по договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_6 (а.с.27).

Таким чином вбачається, що позивачу було відомо про укладення його дружиною оспорюваного договору поруки, крім того, встановлено, що він надав письмову згоду на укладення названого договору.

Не є підставою для задоволенні позову і доводи позивача про те, що оспорюваний договір порушує його майнові права. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Майном згідно із ч. 1 ст. 190 ЦК вважається не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Частиною 1 ст. 553 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 73 СК за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Оскільки договір поруки укладено не в інтересах сім'ї, він не породжує для другого з подружжя ніяких обов'язків і за зобов'язаннями поручителя за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністою подружжя. За зобов'язаннями того з подружжя, хто є поручителем, стягнення може бути накладено лише на особисте майно поручителя. Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається також на те, що 12 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синьовид І.О. було прийнято його (тобто ОСОБА_3) заяву, адресовану Глухівському міськрайонному суду, відповідно до якої він інформує суд, що згідно вимог ст. 214 ЦК України він відмовляється від своєї раніше написаної заяви від 16.04.2008 р. про надання згоди на укладення договору поруки та відкликає свою згоду на укладення його дружиною (ОСОБА_5.) договору поруки №197922 від 16.04.2008 р., а також направив письмову заяву ПАТ "УкрСиббанк" про відмову в наданні згоди на укладення дружиною договору поруки (а.с.41-43).

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що відкликання позивачем через сім років після укладення договору поруки своєї згоди на його укладення, не є підставою для визнання договору поруки недійсним, оскільки діюче законодавство не передбачає відповідних правових підстав для визнання угоди недійсною.

При цьому слід зазначити про те, що навіть при відсутності письмової згоди другого з подружжя на укладення договору поруки, підстави для визнання його недійсним відсутні. Зокрема. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року за № 6-88цс12, договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї, він не створює обов'язку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що не може бути підставою для задоволення позову і посилання позивача на те, що під час укладення Договору поруки його дружина була введена в оману як Банком, так і ОСОБА_6 Суд вірно виходив з того, що названими обставинами не порушуються права позивача, так як він не є стороною договору.

Посилання представника ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на положення ст. 599 ЦК щодо припинення поруки не є підставою для скасування постановленого у справі рішення і задоволення позову, оскільки такі доводи виходять за межі заявленого у справі позову, а тому їх обґрунтованість відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -