Справа № 2/593/25/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Крамаря В. М.

при секретарі Осадці М. Ю.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережанах справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про примусове виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про примусове виселення, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 А, в місті Бережани. Разом з нею у цій квартирі проживає її колишній чоловік ОСОБА_4. Останній з часу розірвання шлюбу систематично влаштовує сварки та застосовує фізичне насильство щодо неї та її матері ОСОБА_5, морально принижує їх, що створює для позивача значні незручності і завдає душевного болю, внаслідок таких дій відповідача вона боїться повертатись з роботи додому. Зважаючи на систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, а також створює загрозу для життя і здоровя інших осіб, що проживають у квартирі, вона змушена звертатися до суду про виселення ОСОБА_4 з її квартири без надання останньому іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили суд виселити відповідача із квартири АДРЕСА_2 А, в місті Бережани звязку із систематичним порушенням правил співжиття без надання йому іншого жилого приміщення.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 А, в місті Бережани, яка належить позивачу і іншого житла у ОСОБА_4 немає. Вважають, що підстав для виселення відповідача немає, оскільки позивач та її матір наговорюють на нього.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач - це її дочка, а відповідач - це колишній зять. ОСОБА_4 проживає в квартирі дочки, часто вчиняє скандали з нею та ОСОБА_3 декілька раз навіть наносив побої їй та дочці.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що сторони по справі - це її батьки, їй батько ОСОБА_4 часто вчиняє сварки з матірю, і також їй відомі випадки, коли батько бив матір.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідач це її брат, і останній немає іншого місця проживання, окрім того, де зараз проживає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_2 А, в місті Бережани, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 12 січня 2007 року Бережанським ОКМБТІ, з якого вбачається, що вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Бережанською державною нотаріальною конторою, 10 жовтня 2006 року за реєстром № 778.

Відповідач є колишнім чоловіком позивачки і з 1998 року по даний час постійно проживає в її квартирі, де і зареєстрований, про що свідчать дані Будинкової книги на квартиру АДРЕСА_3, а також відповідь Бережанського районного сектору УДМС України в Тернопільській області № 1477 від 17.11.2015 року.

Судом встановлено, що відповідач в 2015 році один раз притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї, що підтверджується листом Бережанського РВ УМВСУ наявним в матеріалах справи, а також згідно вироку Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року, ОСОБА_4 визнаний винним, у тому що: 06 жовтня 2015 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 А, в м. Бережани на ґрунті особистих неприязних стосунків з колишньою дружиною, в ході словесного конфлікту, спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді синців лівого плеча, правої грудної залози, передньої черевної стінки і лівої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення скандалів та насильства у сімї, та один раз притягався до кримінальної відповідальності за вчинення щодо ОСОБА_5І, у суду відсутні докази про вжиття до нього заходів попередження, що б застосовувались судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки є безпідставними і в задоволенні її позову щодо виселення відповідача слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 14, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.116, 156 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про примусове виселення - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідачу ОСОБА_4 за порушення правил співжиття винести офіційне попередження.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Суддя: