Справа № 372/3734/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бадьорій Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа Національний банк України, про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за договором № 01016 від 21.10.2011 року в розмірі 58 903 грн. 46 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 56 250 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 2 017 грн. 41 коп., пені в розмірі 595 грн. 45 коп., суми за ставкою 3 % від суми простроченого тіла в розмірі 37 грн. 50 коп., суми за ставкою 3 % від суми прострочених відсотків в розмірі 3 грн. 10 коп.

Представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на допущення боржником виникнення заборгованості за кредитом, порушення графіку платежів.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на спроби реструктуризувати борг, часткове погашення боргу, а також те, що станом на час вирішення справи ним дотримується графік платежів.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, про час і місце слухання справи належно повідомлявся.

Вислухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

21.10.2011 року між сторонами був укладений договір № 01016, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 300 000 грн.

Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України.

Сторонами визнається, а матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем.

Майнові права позивача ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором передані в заставу Національному банку України, що підтверджується договором застави, реєстром.

Дати та суми платежів за договором підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями та іншими документами.

25.07.2015 року позивач направив відповідачеві вимогу про сплату боргу, що підтверджується листом.

21.08.2015 року позивач видав відповідачеві довідку про розмір боргу, що підтверджується довідкою.

Неодноразово відповідач звертався до позивача із заявами щодо перевірки достовірності нарахувань, на яку отримував письмові відповіді, що підтверджується матеріалами переписки.

Розрахунками заборгованості, квитанціями та іншими матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу в розмірі 49 634 грн. 55 коп., що станом на 09.03.2016 року складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49 360 грн. 64 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 273 грн. 91 коп.

При визначенні суми заборгованості суд приймає до уваги сукупність поданих сторонами доказів, пояснення учасників процесу, з яких вбачається, що протягом наданого неодноразово судом часу сторони не примирились, відповідачем частково виконані грошові зобовязання за договором, сплачено заборгованість за простроченими платежами, в тому числі згідно квитанцій від 09.02.2016 року на суму 7 900 грн., від 09.03.2016 року на суму 8 000 грн. Однак доводи відповідача не спростовують поданого позивачем остаточного розрахунку заборгованості (а.с.155-156), яким підтверджується те, що станом на 09.03.2016 року заборгованість становила саме 49 634 грн. 55 коп. і складалась із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49 360 грн. 64 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 273 грн. 91 коп. При цьому платіж згідно квитанції № 6063980 від 09.03.2016 року на суму 8 000 грн. не може вважатись підставою для зменшення суми боргу станом на цю дату, оскільки доказів надходження цих коштів на рахунки банку суду не подані, а позивачем це не визнається. За таких обставин останній платіж у випадку підтвердження достовірності відповідних відомостей може вважатись добровільним виконанням цивільно-правових зобовязань (судового рішення), однак не може слугувати підставою для відмови у судовому захисті порушених прав позивача.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Станом на час предявлення позову відповідачем було допущено порушення умов кредитного договору, порушено графік платежів, що визнається сторонами, внаслідок чого у позивача виникло законне право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, у позивача станом на час предявлення позову виникло право звернення до суду із наявними у цій справі позовними вимогами, оскільки боржник прострочив грошове зобовязання.

Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує договорні зобовязання, на нього в судовому порядку слід покласти обовязок сплати позивачеві, який є банківською установою, передбачених договором коштів.

Доводи відповідача про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості не ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах та спростовуються письмовими доказами, з яких вбачається факт порушення відповідачем графіку платежів, а часткова сплата заборгованості після предявлення банком позову не позбавляє кредитора передбаченого законом і договором права вимагати дострокового стягнення всіх платежів за договором. Заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки належними і допустимими доказами вони не підтверджені, є непереконливими і спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів та визначених позивачем правових підстав позову, суд вважає, що позовні вимоги доведені, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і матеріалах справи, відповідач не довів свої заперечення, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Правомірними суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 204, 525, 526, 543, 549, 554, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором № 01016 від 21.10.2011 року в розмірі 49 634 грн. 55 коп., що станом на 09.03.2016 року складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49 360 грн. 64 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 273 грн. 91 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 496 грн. 35 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Кравченко