АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1274/16 Головуючий 1 інстанції Божко В.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П.., Сащенко І.С.

при секретарі - Калюжній Ю,В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 18.03.2014 р. між ними укладено договір позики, згідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути у такій же сумі, яка була йому передана. Однак, на неодноразові звернення до відповідача про повернення суми боргу, ці звернення були залишені без задоволення.

В зв'язку з цим просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 200 000, 00 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем не укладалося ніякого договору позики, вважав позовні вимоги суперечливими і такими, що не мають чіткого законодавчого обґрунтування.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилаються на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таким що не відповідає вимогам щодо законності, обґрунтованості, повноти та об'єктивності аналізу фактичних обставин.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає .

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеними з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно до правового висновку про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, що міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс 13 та від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що надана суду копія розписки від 18.03.2014 р. (а.с.9) не є договором позики.

Так, згідно до тексту зазначеної розписки вбачається, що 18 березня 2014 року відповідач отримав від позивача 200 000,00 грн. для ведення спільного бізнесу в якості оборотних коштів на поверненій основі. (а.с.7).

Таким чином, зміст розписки не відповідає положенням наведеної статті 1046 ЦК України.

Текст копії розписки вказаних умов не містить, а отже доказів того, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у свою власність, тобто, для самостійного розпорядження ними на власний розсуд, немає. Навпаки розписка підтверджує, що ОСОБА_2 передав кошти з конкретно визначеною метою - для ведення спільного із ОСОБА_4 бізнесу. Крім того вказано, що грошові кошти передаються не в борг, а в якості оборотних коштів.

Крім того, із тексту розписки не вбачається ані строку, ані порядку повернення грошових коштів.

Невідповідність змісту вказаного документа суті договору позики,- визначеної цивільним законодавством, у зв'язку з не обумовленням у документі факту отримання відповідачем від позивача зазначеної суми коштів саме у борг, беззаперечно вказує на відсутність у відповідача обов'язку повернути позивачу вказану суму коштів у якості позики, а отже і відсутність права позивача вимагати повернення такої суми.

Отже, враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що між ним та позивачем була домовленість щодо здійснення сумісної господарської діяльності, що підтверджується не тільки спірною розпискою, а і розписками від 18.03.2014 року стосовно того, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі еквівалент 30000 доларів США. Згідно попередньої домовленості він втрачає право на витребування первинного внеску в сумі 30000 доларів США в зв'язку із відмовою у викупі частини майнового комплексу (а.с.31); від 13.01.2014 року згідно якої ОСОБА_2 зобов'язується до 01.03.2014 року викупити 1/3 частину установчого фонду ТОВ «Слобожанська м'ясопереробна компанія», належна ОСОБА_4 на правах засновника в сумі 120000 доларів США, 60000 уже виплачені, після наповнення уставного фонду ОСОБА_4 згідно статуту. У разі відмови від викупу відмовляється від первинного авансу в сумі 30000 доларів США. У разі відмови від продажу ОСОБА_4 на його адресу оплачує суму в розмірі 60000 доларів США (а.с.32), а також копією довіреності від 06.11.2014 року, якою позивач уповноважив його користуватись на умовах та на власний розсуд знаком для товарів та послуг «Слобожанські ковбаси СК» (а.с.33).

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач надав копії накладних за грудень 2013 року, згідно яких зазначено відправник ПП ОСОБА_4 платник ОСОБА_2 отпущено певний товар.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді