Справа №717/434/16-ц
13 квітня 2016 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Туржанського В.В.
при секретарі: Тихоненко І.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кельменці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Повістку було вручено виконавчому органу місцевого самоврядування.
Представник позивача в судове засідання не зявилася. До позовної заяви додано клопотання у якому представник позивача ОСОБА_2 просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів.
Судом досліджено наступні докази: розрахунок заборгованості за договором № АВОІRX08810018 від 18.02.2008 року станом на 23.02.2016 року, копія анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 № АВОІRX08810018 від 18.02.2008 року, копію умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), копія рахунку-фактури №175 від 04.07.2007 року, копію листа ПАТ КБ „ПриватБанк №30.1.0.0/2-120626/1303 від 05.07.2012 року.
В судовому засіданні також було досліджено цивільну справу №717/1377/13-ц за позовом ПАТ „Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством Акцент-Банк, яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство Акцент-Банк та відповідачкою ОСОБА_1 18.02.2008 року був укладений кредитний договір № АВОІRX08810018, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5838 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.02.2010 року. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідачка зобовязалася щомісячно сплачувати щомісячні платежу за кредитом. Проте, відповідачка порушила свої зобовязання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі.
В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду з позовом і згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2013 року по цивільній справі №717/1377/13-ц з відповідачки було стягнуто 8508 гривень 07 копійок в рахунок заборгованості за кредитом, в тому числі заборгованості по процентах, комісії, пені та штрафах за період до 01 квітня 2013 року.
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат.
Таким чином, з моменту ухвалення рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.08.2013 року по справі №717/1377/13-ц про стягнення заборгованості з відповідачки, за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачкою не припинилися, і відповідачка має заборгованість по процентах в сумі 14 гривень 06 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також відповідачці за період з 01.04.2013 року по 23.02.2016 року була нарахована пеня в сумі 2006 гривень 21 копійка.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно вказаного вище кредитного договору проценти були встановлені в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими.
Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за договором позики грошей, порушила свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором.
Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка ОСОБА_1 своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідачка не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України вона в повному обсязі виконала свої зобовязання за кредитним договором.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки ч.2 ст.625 ЦК України передбачена можливість отримання позивачем після рішення суду про стягнення основної суми заборгованості лише суми боргу, процентів та інфляційних втрат. Дані висновки суду узгоджуються з п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин.
Крім того, позивач та його представники в порушення ст. 60 ЦПК України не надали суду доказів, які б давали підстави для нарахування штрафів.
Зокрема відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту штраф передбачений за порушення строків платежів і в стягненні штрафів було відмовлено рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2013 року, а після винесення рішення суду та закінчення строку договору відповідачка не зобов'язана вносити строкові платежі, відповідно, нарахування штрафу за таке порушення є безпідставним.
Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Разом з тим, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.
Відповідачка не зявилася в судове засідання та не просила суд зменшити розмір неустойки.
Таким чином, суд не вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем.
Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими.
Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача 2006 гривень 21 копійку у вигляді пені, а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.
Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача ПАТ „Акцент-Банк слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 75 гривень 61 копійки пропорційно до задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України керуючись ст. ст.3,8,10, 11, 15, 60, 79, 84, 88, 179, 212,213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк 2006 (дві тисячі шість) гривень 21 (двадцять одну) копійку боргу у вигляді пені за кредитним договором та 75 (сімдесят пять) гривень 61 (шістдесят одну) копійку в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Це заочне рішення може бути переглянуте Кельменецьким районним судом Чернівецької області за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: