Справа №591/2204/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/318/16 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою та доповненням до апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

30 березня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що згідно умов кредитного договору від 24 червня 2008 року ОСОБА_3 отримала у Банку кредит у розмірі 110000 доларів США строком до 24 червня 2021 року зі сплатою 12,5 % річних. Позичальник умов договору не виконує та станом на 26 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 99415,51 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 70593,97 доларів США, заборгованості за процентами - 8620,07 доларів США та пені за несвоєчасне повернення кредиту - 20201,47 доларів США, а тому посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь вказану заборгованість.

16 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, який в подальшому уточнивши, обгрунтовувала тим, що інформація про умови кредитування, яка була надана Банком, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того вважає, що інформація Банку щодо умов кредитування ввела її як споживача в оману. Зазначає, що дії кредитора при наданні споживачу попередньої інформації про умови кредитування та при укладенні кредитного договору є несправедливими по відношенню до споживача, а тому посилаючись на вказані обставини, просила визнати недійсними кредитний договір від 24 червня 2008 року і договір іпотеки від 01 липня 2008 року та застосувати наслідки недійсності вказаних договорів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 99415,51 доларів США заборгованості за кредитним договором, що становить 1 571 759,71 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26 січня 2015 року. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення кредитної заборгованості і судових витрат та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, застосувавши наслідки недійсності договорів. Вказує, що в кредитному договорі позичальнику фактично встановлені дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, вважає несправедливими інші умови договору, оскільки вони вносять істотний дисбаланс в договірні права та обов'язки на шкоду споживача. Крім того, звертає увагу на незаконність встановлення Банком комісії за надання кредиту і комісії за дострокове погашення кредиту. Зазначає, що у кредитному договорі відсутня така істотна умова договору як детальний розпис сукупної вартості кредиту, споживачу не надано попередньої інформації про умови кредитування, тому вважає, що дії Банка підпадають під визначення нечесної підприємницької практики. Також стверджує, що Умови кредитування, які були надані представником Банком, не містять інформації про процентну ставку за кредитом.

Заслухавши пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника Банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині вирішення первісного позову та частковому скасуванню в частині зустрічного позову, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів у визначеному сторонами розмірі, а тому достроково стягнув кредитну заборгованість та заборгованість по процентам, пеню за несвоєчасне повернення кредиту. Крім того, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, з підстав, що при укладенні спірних договорів були дотримані вимоги закону і сторони погодили усі істотні умови договору, позичальник добровільно погодилась на укладення кредитного договору і договору іпотеки та тривалий період сплачувала кредитні кошти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами, оскільки це ґрунтується на зібраних у справі доказах та нормах матеріального права.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а згідно ч. 3 зазначеної норми закону апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору № 014/30650/74/84725 від 24 червня 2008 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав відповідачці кредит у розмірі 110 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24 червня 2021 року на придбання об'єкту нерухомості (а.с. 7 - 15 т. 1).

Відповідно до п. 1.1.2 кредитного договору кошти у зазначеному розмірі видавались на придбання об'єкту нерухомості - будинку загальною площею 259,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та оплату комісії за надання кредиту у розмірі 1650 доларів США (а.с. 7 - 15 т. 1).

Згідно п. 1.3.3 договору дата погашення кредитної заборгованості здійснюється до 01 числа кожного календарного місяця згідно з Графіком повернення кредиту та сплати інших платежів, що вбачається з п. 7.1. договору.

Згідно графіка повернення кредиту та інших платежів, підписаного відповідачем 01 липня 2008 року, вона повинна здійснювати щомісячні платежі в розмірі 1429,74 доларів США, починаючи з 01 серпня 2008 року (а.с. 76 т. 1).

Пунктом 5.1 передбачено, що виконання всіх та окремих зобов'язань позичальника забезпечується іпотекою нерухомості - житловим будинком загальною площею 259,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та іпотеки земельної ділянки після її приватизації.

22 вересня 2014 року Банк направляв ОСОБА_3 вимогу в якій повідомляв про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, яка станом на дату складання вимоги складалась з 536,76 доларів США - простроченої заборгованості по кредиту, 5763,44 доларів США - заборгованості за процентами та пені (а.с. 16 т. 1).

Із розрахунку позивача, станом на 26 січня 2015 року відповідачка допустила заборгованість по сплаті щомісячних платежів, у зв'язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість по кредиту 1128,40 доларів США, процентів у розмірі 8620,07 доларів США та за несвоєчасне повернення кредиту нарахована пеня - 20201,47 доларів США (а.с. 17 -20 т. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, у зв'язку з наведеним та відповідно до норм ст. 1050 ЦК України Банк має право на дострокове повернення кредиту в сумі 79214,04 доларів США, із яких 70593,97 доларів США заборгованості за кредитом та 8620,07 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 1252374,37 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26 січня 2015 року.

Отже, рішення в частині стягнення грошових сум у зазначеному розмірі відповідає нормам чинного законодавства.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з п. 16.7 кредитного договору до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки (а.с. 15 т. 1).

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

За розрахунком позивача розмір пені станом в період з 13 лютого 2012 року по 26 січня 2015 року складає 20201,47 доларів США, згідно з п. 16.3 кредитного договору за прострочення виконання будь - яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

За викладених обставин, колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо стягнення пені у доларах.

Крім того, перевіряючи доводи представника відповідачки щодо несправедливості умов договору з підстав, на які посилався в позовній заяві, то колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Так, в зустрічній позовній заяві представник відповідачки вказував на наявність порушення прав відповідачки при укладенні договору про надання споживчого кредиту. Зокрема, наводились мотиви щодо неналежної інформації про сукупну вартість кредиту та інформацію про наявні форми кредитування та їх переваги, процентну ставку та її зміни. Вважав несправедливими умови в частині визначення комісії за надання кредиту та дострокове погашення кредиту, а встановлений в п. 1.6.3 розмір пені 1 % від простроченої суми є несправедливим по відношенню до споживача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в частині того, що відповідачці, як споживачу, була надана достовірна інформація щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що позичальник кошти в розмірі 110000 доларів США отримала 01 липня 2008 року, що підтверджується випискою із особового рахунку (а.с. 21 т. 1).

Вона була ознайомлена з попереднім графіком повернення кредиту, який підписала і отримала 24 червня 2008 року (а.с. 78).

Крім того, вона 19 червня 2008 року ознайомилась з умовами кредитування по програмі «Житло в кредит на вторинному ринку» (а.с. 102, 136).

24 червня 2008 був укладений кредитний договір, в якому визначені умови кредитування під 12,5 % до 01 числа кожного місяця та визначена одноразова сплата комісії в розмірі 1650 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8000,69 грн., за надання кредиту, з чим погодилась відповідачка та сплатила комісію.

Відповідно іншого графіку від 01 липня 2008 року, узгодженого сторонами, копія якого отримана відповідачкою, визначений щомісячний платіж, розміри платежів по кредиту та відсоткам та зазначалась загальна сума погашення на строк дії договору до 01 липня 20121 року (а.с. 76).

Таким чином, відповідачка мала наявну інформацію про сукупну вартість кредиту, процентну ставку 12,5 %, яка була незмінною.

Здійснені Банком дії під час укладання договору стосовно вказаних питань, відповідають вимогам Правил по наданню банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту № 168, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року, зокрема, Розділу 3 щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Разом з тим, колегія суддів вважає заслуговуючими на увагу доводи апелянта про те, що визначений кредитним договором розмір пені 1 % від суми прострочення платежу вносить дисбаланс у взаємовідносини між Банком та позичальником.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків та встановлення жорстких обов'язків споживача, коли надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Зі змісту ст. 16 кредитного договору вбачається, що фактично передбачена відповідальність однієї сторони - споживача.

Відповідно п. 16.3 позичальник сплачує 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день, що в перерахунку за один рік становить 365 %. За наявності боргу по щомісячним платежам (1128,40 доларів США - по кредиту та 8620,07 доларів США - по відсоткам) (а.с. 20 т. 1) позивач ставить питання про стягнення пені у розмірі 20201,47 доларів США, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача.

Крім того, із пояснень відповідачки вбачається, що вона дотримувалась сплати платежів до 15 числа, як було передбачено первісним графіком від 24 червня 2008 року і зауважень з боку Банку їй не надходили. В письмовій вимозі Банку від 22 вересня 2014 року (а.с. 16) не повідомлялось про розмір нарахованої пені.

А із наданого розрахунку позивача вбачається, що на протязі 2008 - 2012 років відповідачка в основній мірі здійснювала проплату до 15 числа, а Банк пеню не нараховував. Такі двозначні дії позивача за наявності двох графіків тлумачаться на користь споживача.

Таким чином, умови п. 16.3 Договору про визначення пені в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день обмежують права споживача, а тому цей пункт договору слід визнати недійсним з моменту укладення договору відповідно до ч. 1, 2, 3, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 20201,47 доларів США, а тому абзац другий резолютивної частини рішення суду підлягає зміні, а в частині вирішення зустрічного позову - частковому скасуванню, з частковим задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п. 1, 4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року змінити в частині задоволення первісного позову та абзац другий резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/30650/74/84725 від 24 червня 2008 року в сумі 79214,04 доларів США, із яких 70593,97 доларів США заборгованості за кредитом та 8620,07 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 1252374,37 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26 січня 2015 року.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати частково, а позов ОСОБА_3 про визнання недійним кредитного договору задовольнити частково.

Визнати недійним пункт 16.3 кредитного договору № 014/30650/74/84725 від 24 червня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 в частині визначення розміру пені з моменту укладення договору.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -