У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кам'янець-Подільського національного університету ім. Івана Огієнко про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив поновити його на роботі на посаді старшого викладача кафедри мистецьких дисциплін на постійній основі у Кам'янець-Подільському національному університеті ім. Івана Огієнко, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що з 19 вересня 2003 року працював у Кам'янець-Подільському національному університеті ім. Івана Огієнко на посаді ассистента кафедри педагогіки і методики початкового навчання, а з 22 березня 2010 року на посаді старшого викладача кафедри мистецьких дисциплін.

Наказом № 166-к від 30 травня 2014 року його звільнено із займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору.

Вважає, що звільнення проведено незаконно, оскільки після закінчення строку дії договору його фактично допустили до роботи та він продовжував працювати на постійній основі, тому трудові відносини не припинились, просив задовольнити позов.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав їм належну оцінку та правильно виходив з того, що наказом № 80-к від 28 березня 2012 року позивач був прийнятий на роботу на посаду старшого викладача кафедри образотворчого і декоративного прикладного мистецтва та реставрації творів мистецтва, яка наказом № 94-к від 06 квітня 2012 року перейменована на кафедру мистецьких дисциплін, до проведення конкурсу на заміщення цієї посади.

Отже, між сторонами фактично був укладений строковий трудовий договір, який обумовлений характером роботи, особливості якої встановлені Законом України «Про вищу освіту», та який тривав до проведення конкурсу на заміщення посади старшого викладача кафедри.

01 травня 2014 року в газеті «Край Кам'янецький» опубліковано оголошення про заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри мистецьких дисциплін відповідно до наказу ректора від 25 квітня 2014 року № 126-к, на який позивач не подавав своїх документів, і 30 квітня 2014 року вченою радою педагогічного факультету за результатами конкурсу обрано на цю посаду ОСОБА_6, а позивача звільнено з цієї посади наказом № 166-к від 30 травня 2014 року за закінченням строку дії договору.

Установивши ці обставини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що звільнення позивача за закінченням строку дії трудового договору (п. 2 ст. 32 КЗпП України) проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства і підстав вважати, що трудові відносини не припинились, оскільки позивач був допущений до роботи і відповідач не ставив вимогу про їх припинення, немає, оскільки наказом ректора його звільнено із займаної посади з 30 травня 2014 року з наведених підстав, а позивач не подавав документів на проходження конкурсу і питання про подальше продовження трудового договору не вирішувалось, тому підстави для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П.Гончар

Д.О.Остапчук