Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/1600/15-ц
Провадження №22ц/778/82/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Стрелець Л.Г.

Каракуші К.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позов обгрунтовано тим, що 13 липня 2007року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/08-112/65362 та додаткова угода №2 від 22 січня 2010 року про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 58970 доларів США зі сплатою 13,5% річних, строком повернення 13 травня 2021року. На виконання умов вказаного кредитного договору, позивач повністю та в строк виконав зобов'язання по договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язалась щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення кредиту.

Посилаючись на те, що відповідачем порушувались умови кредитного договору щодо своєчасності сплати щомісячних платежів на погашення кредиту і станом на 16.09.2014 року склалася заборгованість у розмірі 45939,85 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 40411,99 доларів США, заборгованості по відсоткам - 2773,89доларів США, пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 2753,97 доларів США, позивач просив суд достроково стягнути з відповідача на їх користь вказану заборгованість за кредитом.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/65362 від 13.07.2007 року в сумі 45939,85 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 40411,99 доларів США, заборгованості по відсоткам -2773,89доларів США , пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 2753,97 доларів США. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та позов залишити без розгляду. Основними доводами апеляційної скарги є те, що позов підписано особою повноваження якої належним чином не підтверджено, позивач не набув права дострокового стягнення, вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, не з'ясовано підстави та строк нарахування пені, відповідачем не укладався з позивачем вказаний кредитний договір.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у відповідності до приписів ст.526, 527,530, 1054 ЦК України та умов кредитного договору укладеного сторонами, виходив з того, що відповідач допустила прострочення сплати щомісячних платежів у зв'язку з чим позивач набув право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту у розмірі 45939,85 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 40411,99 доларів США, заборгованості по відсоткам -2773,89доларів США, пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 2753,97 доларів США.

З такими висновками суду колегія суддів в повній мірі погодитись не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 липня 2007року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/08-112/65362 про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 58970 доларів США зі сплатою 13,5% річних, строком повернення по 13 липня 2017року (п.1.1, 1.2 кредитного договору).

Пунктом 1.3 кредитного договору сторони погодили погашення кредиту у відповідності до графіку, який є додатком №2 до договору (а.с.5-14).

Розмір траншу отриманий відповідачем 13 липня 2007 року становив 58970 доларів (а.с.11).

Додатковою угодою №2 від 22 січня 2010 року сторони погодили збільшення строку кредиту на 46 календарних місяців та визначили дату остаточного погашення кредиту 13 травня 2021 року (п.1.1 додаткової угоди). Так, у п.2.2 сторонами погоджено, що станом на дату укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника, строк якої настав, складає 2218,33 доларів США, у тому числі: 1088,57 доларів США - заборгованість суми кредиту; та 1129,76 доларів США - заборгованість з погашення процентів. Пунктом 2.3 цієї угоди погоджено, що фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Також у п.3 погоджено порядок погашення заборгованості з 22 січня 2010 року у вигляді здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіку, який є додатком до цієї угоди (а.с.15-16). Згідно вказаного графіку позичальник зобов'язалась щомісячно сплачувати 737 доларів США (а.с.18-21).

З детального розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач припинили вносити будь-які грошові кошти на погашення кредиту з червня 2014 року, оскільки останній платіж був внесений нею 19 травня 2014 року у розмірі 737 доларів США, з якого було погашено планово тіло кредиту - 312,35 доларів США та відсотки - 424,65 доларів США, про що свідчать колонки за №№ 4, 5 відповідного розрахунку (а.с.130).

У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 вересня 2014 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/65362 від 13.07.2007 року в сумі 45939,85 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 40411,99 доларів США, в тому числі простроченої за кредитом 1695,81 доларів США, заборгованості по відсоткам - 2773,89доларів США, у тому числі простроченої за відсотками 2758,94 доларів США, пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 2753,97 доларів США (а.с.127-131).

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як роз'яснено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового погашення кредиту у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором; пред»являти позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору. Позичальник зобов»язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов»язань за цим договором протягом не більше 30 календарних днів з моменту її пред»явлення (п.п.5.5, 6.5 кредитного договору).

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" зазначало, що станом на 16 вересня 2014 року відповідач має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1695,81 доларів США та відповідно прострочену заборгованість за відсотками - 2758,94 доларів США

Таким чином, оскільки відповідач має прострочену заборгованість, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у відповідності до п.п.5.5, 6.5 кредитного договору та ст.1050 ЦК України скористався своїм правом вимоги на дострокове повернення кредиту.

Заперечення представників відповідача про те, що позивач не набув право дострокової вимоги повернення кредиту, оскільки відповідна вимога банка від 10.09.2014 року не отримана ОСОБА_2 є безпідставними з наступних підстав.

Право на дострокове стягнення кредиту передбачено приписами ч. 2 ст.1050 ЦК України та п.п.5.5, 6.5 кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, проте в судовому засіданні апеляційного суду сторонами визнано, що відповідач після отримання копії позовної заяви впродовж 30 днів не сплатила прострочену заборгованість. Таким чином, відповідачем не спростовано право позивача на дострокове повернення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не укладала кредитний договір та не отримувала кредитні кошти не відповідають матеріалам справи, оскільки належних та допустимих доказів на спростування правомірності укладеного між сторонами правочину відповідачем не надано, обставини укладання додаткової угоди та часткове виконання кредитних зобов'язань нівелюють твердження відповідача про неотримання кредитних коштів.

Не знайшли свого підтвердження доводи скарги про те, що суд стягнув заборгованість за кредитом та відсотками поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості було здійснено відповідачем 19 травня 2014 року.

Посилання відповідача про те, що суд першої інстанції не дотримався приписів ч.1 п.2 ст.207 ЦПК України, а саме не залишив позов без розгляду є не прийнятним, оскільки до позовної заяви, яка підписана представником позивача ОСОБА_4, долучено відповідну нотаріально посвідчену довіреність про надання вказаній особі, яка є старшим менеджером з забезпечення судового провадження ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", підписувати позовні заяви від імені ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с.33). Апеляційним судом перевірено, що підтверджується наказом №3079к від 01.10.2014 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", що підписант позовної заяви обіймає посаду старшого менеджера з забезпечення судового провадження ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Таким чином, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Таким чином, висновки суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині основного боргу у розмірі 43185,88 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 40411,99 доларів США, в тому числі прострочена 1695,81 доларів США, за відсотками - 2773,89доларів США, у тому числі прострочена - 2758,94 доларів США, є законними та обґрунтованими.

Проте, вирішуючи спір щодо стягнення пені з відповідача у розмірі заявленому позивачем, суд першої інстанції в порушення вимог ст.214, 215 ЦПК України не перевірив належним чином чи відповідає цей розмір фактичним обставинам справи, чим саме передбачений такий розмір пені, залишивши поза увагою валюту, в якій така пеня нарахована та стягнута, період стягнення з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності.

За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Вирішуючи питання щодо стягнення неустойки у вигляді пені колегія суддів вважає, що грошове зобов'язання нараховане в доларах США має бути виконане у гривнях, з урахуванням умов кредитного договору (п.5.7) із зазначенням його еквіваленту.

Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

У відповідності до вимог ч.2 п.1 ст.258 ЦК України передбачена позовна давність в один рік до вимог про стягнення пені.

Приймаючи до уваги розрахунок пені, що міститься у детальному розрахунку заборгованості у колонках №№ 6, 9, 10, 13, наданий позивачем (а.с.127-131), який відповідає умовам кредитного договору, колегія суддів зважує на заяву відповідача про застосовування позовної давності заявлену в суді першої інстанції (а.с.78), тому приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме в межах річного строку позовної давності, тобто з 18.02.2014 року по 16.09.2014 року у розмірі 2175, 27 доларів США (2753,97 - 2175,27 =2175, 27) та враховуючи, що на час оскаржуваного рішення курс валюти встановлений НБУ дорівнював 100 доларів США - 2118грн, до стягнення підлягає 46072,22грн (2175, 27 * 21,18 = 46072,22).

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення судом вимог щодо стягнення пені знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення в цій частині та ухвалення нового рішення стосовно позовних вимог про стягнення пені у межах річного строку позовної давності та національній валюті у розмірі 46072,22грн, у зв'язку із чим оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає також зміні в частині стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором, а саме до стягнення підлягає заборгованість за кредитним договором станом на 16 вересня 2014 року у розмірі 43185,88 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 40411,99 доларів США, за відсотками - 2773,89доларів США та 46072,22грн пені.

Рішення в частині стягнення судових витрат, як таке що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року по цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» пені у розмірі 2753,97 доларів США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення пені задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» пеню у розмірі 46072,22грн. (сорок шість тисяч сімдесят дві).

В решті позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

У зв'язку з чим оскаржуване рішення змінити, вважати загальну суму заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/65362 від 13.05.2007 року у цій справі 43185,88 доларів США (сорок три тисячі сто вісімдесят п'ять) основного боргу та 46072,22 грн пені (сорок шість тисяч сімдесят дві).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: