УхвалА

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 19 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 331 доларів 57 центів США строком до 18 грудня 2012 року та з метою забезпечення виконання указаного кредитного зобов'язання передав у заставу банку належний йому на праві приватної власності автомобіль Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1. Також цього ж дня з метоюзабезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між ним та банком було укладено договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2011 року, що набрало законної сили 31 жовтня 2011 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 313 доларів 65 центів США, що еквівалентно 192 978 грн 64 коп., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав на праві приватної власності ОСОБА_5 У зв'язку з непогашенням заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, 27 січня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором з нього, ОСОБА_5 та публічного акціонерного товариства «ПАТ «Акцент - Банк», який на час перегляду судових рішень по цій справі не було розглянуто.

Посилаючись на те, що оскільки в договорі поруки фактично не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, банк протягом шести місяців після спливу цього строку не пред'явив вимогу до нього як до поручителя про виконання зобов'язання, ОСОБА_4 просив суд визнати договір поруки, укладений 19 грудня 2007 року між ним та банком, припиненим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір поруки від 19 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», припиненим.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та умови договору поруки між сторонами, правильно виходив з того, що у договорі поруки встановлено, що він припиняється по закінченню 5 років з дня настання строку повернення кредиту (а.с. 9). У силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк змінив строк повернення кредиту, пред'явивши у червні 2009 року позов до позичальника про дострокове повернення кредиту, рішенням суду від 19 жовтня 2011 року позов було задоволено шляхом звернення стягнення на предмет застави, проте не виконано і позов до поручителя (солідарно з позичальником) банк пред'явив у січні 2012 року про стягнення кредитної заборгованості, який на час розгляду цієї справи не було розглянуто, тобто в межах п'ятирічного строку дії договору поруки.

Доводи касаційної скарги про те, що необхідно керуватися тим, що в договорі поруки відсутній строк дії поруки, а тому слід виходити зі строку його дії в шість місяців безпідставні, не відповідають змісту цієї норми права та вимогам ч. 4 ст. 559 ЦК України, умовам договору поруки, оскільки у договорі поруки встановлено, що він припиняється по закінченню 5 років з дня настання строку повернення кредиту.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П. Штелик