СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/315/16-ц
Провадження № 2/306/253/16
Рядок статзвіту № 48
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2016 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

при секретарі Лизанец І.В.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м.Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 оксани Василівни до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб 22.07.2006 року у Виконкомі Дусинської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис за № 17. Від перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося, причиною розірвання шлюбу є втрата поваги та любові одне до одного, сім'я існує тільки формально. Подальше подружнє життя позивачка вважає неможливим та не бажає примирення, просить шлюб розірвати, шлюбне прізвище "ОСОБА_2" залишити без змін, дітей залишити проживати разом з нею.

Сторони у попереднє судове засідання не з"явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення (а.с. 14, 15).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2006 року у Виконкомі Дусинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 17 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 4).

П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Враховуючи, що подружжя не має бажання зберегти сім'ю, яка існує формально, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, шлюб слід розірвати.

Правила ст. 113 СК України передбачають право особи, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином шлюбне прізвище позивачки "ОСОБА_2" після розірвання шлюбу слід залишити без змін (а.с. 4).

Судом встановлено, що батьками дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 є позивачка ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За правилами ст.ст. 155, 161 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини і якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За ст. 11 даного Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 14 ЗУ "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто перевага надається матері.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, статтею 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають значення.

З огляду на вищевикладене, оцінивши докази у їх сукупності, суд погоджується з тим, що проживання дітей разом з позивачкою відповідатиме інтересам дітей. Між дитиною та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, спричинити стресові ситуації, пов'язані зі зміною звичного їй режиму проживання.

За таких обставин дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 слід залишити проживати разом з позивачкою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 115, 141, 150, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, ЗУ "Про охорону дитинства", суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - з а д о в о л ь н и т и.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешк.: АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешк.: АДРЕСА_1, 22.07.2006 року у Виконкомі Дусинської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, актовий запис № 17 - р о з і р в а т и.

Шлюбне прізвище позивачки "ОСОБА_2" після розірвання шлюбу залишити без змін.

Дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити проживати разом з позивачкою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського РУЮ Закарпатської області для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб № 17, складеному 22.07.2006року у Виконкомі Дусинської сільської ради Свалявського району, Закарпатської областіта для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець