У х в а л а

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство «Мегабанк», Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про поділ спільного майна подружжя, зняття арешту,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 7 травня 2015 року позов задоволено частково. Здійснено поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано право власності на спільне майно подружжя та виділено у власність по Ѕ частині кожному наступне майно: автомобіль марки «Skoda octavia» державний номерний знак НОМЕР_4, автомобіль марки ГАЗ 4301, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки ВАЗ 1, державний номерний знак НОМЕР_3. В частині позовних вимог про скасування арешту майна боржника відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій і залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статті 391 ЦК України, статей 57, 60, 71 СК України, частини 1 статті 292 ЦПК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-21цс15), 25 листопада 2015 року (№6-2333цс15), 16 грудня 2015 року (№6-1109цс15), 16 грудня 2015 року (№6-2641цс15), 16 грудня 2015 року (№6-2510цс15) та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, 18 лютого 2015 року, 1 квітня 2015 року, 29 квітня 2015 року, 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог щодо реального поділу спільного майна подружжя з огляду на те, що неподільне спільне сумісне майно подружжя реальному поділу не підлягає, а тому визнав за кожним із подружжя по Ѕ частці в цьому майні. Щодо зняття арешту та заборони відчуження автомобіля «Skoda octavia» (2011 року державний номерний знак НОМЕР_4) суд зазначив, що ці дії були виконані державним виконавцем в порядку Закону України «Про виконавче провадження», і у визначеному цивільно-процесуальному законом порядку, сторонами не оскаржувались.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 та 29 квітня 2015 року, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд касаційної інстанції виходив з встановлених судами попередніх інстанцій фактів та на підставі наданих доказів здійснив відповідний реальний поділ спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 391 ЦК України, статей 57, 60, 71 СК України, частини 1 статті 292 ЦПК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Висновок суду, в справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновкам щодо статусу спільної сумісної власності подружжя викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-21цс15), 25 листопада 2015 року (№6-2333цс15), 16 грудня 2015 року (№6-1109цс15), 16 грудня 2015 року (№6-2641цс15).

Також, висновок суду, в справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку щодо витребування майна з чужого незаконного володіння викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (№6-2510цс15).

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, 18 лютого 2015 року, 11 листопада 2015 року не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що ними справи передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року не є судовими рішенням на яке слід посилатись на підтвердження підстави для подання заяви, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки дана ухвала суду не перешкоджає подальшому провадженню у справ.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство «Мегабанк», Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про поділ спільного майна подружжя, зняття арешту до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук