У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Наумчука М.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 07 квітня 2006 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 5 000 грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідач порушує кредитні зобов'язання та станом на 19 лютого 2015 року має заборгованість у розмірі 12 054 грн 68 коп., яка складається із: 4 015 грн 69 коп. - заборгованість за кредитом, 3 грн 01 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 401 грн 30 коп. - заборгованість з комісії, 5 584 грн 46 коп. - пеня та 500 грн штраф (фіксована частина) та 550 грн 22 коп. - штраф (процентна складова).

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 31 березня 2014 року у розмірі 9 462 грн 35 коп., з яких: 8 773 грн 67 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 250 грн штраф (фіксована частина) та 438 грн 68 коп. штраф (процентна складова).

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що 07 квітня 2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Правилами користування платіжною картою та Тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 договір про надання банківський послуг.

Судами встановлено, що відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» у розмірі 5 000 грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 не виконує умови договору та має заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 березня 2014 року у сумі 9 462 грн 35 коп.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надана анкета-заява позичальника на видачу кредитної картки від 07 квітня 2006 року.

Згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи від 13 січня 2015 року № 1392 (а. с. 109-111) підписи від імені ОСОБА_6 в графі «дата 07.04.2006 г.» анкети-заяви на видачу кредитної картки від 07 квітня 2006 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись ч. ч. 1, 4 ст. 202, ч. 3 ст. 203, ч. 2 ст. 207 ЦК України, виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 не виявляла свою волю на укладення договору про надання банківських послуг і не підписувала його, у зв'язку із чим немає підстав для покладення на неї відповідальності за порушення зобов'язань за кредитним договором.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3).

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, в тому числі, частинами першою - третьою ст. 203 цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач посилався на те, що не підписував ніяких кредитних договорів з позивачем.

Суди попередніх інстанцій, установивши, що відповідач кредитний договір, що складається в т.ч. із заяви від 07 квітня 2006 року та Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, не підписував, на порушення ст. ст. 204, 215 ЦК України не врахували, що відсутність волевиявлення на укладання правочину є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, однак позов про визнання кредитного договору недійсним із зазначених вище правових підстав у встановленому порядку відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду у цій справі не був.

З огляду на викладене у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним, у зв'язку із тим, що підпис на кредитному договорі виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою, та постановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що оскільки відповідач ОСОБА_6 не виявляла свою волю на укладення договору про надання банківських послуг від 07 квітня 2006 року і не підписувала його, тому немає підстав для задоволення позову про стягнення кредитної заборгованості.

За вказаних обставин ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова