АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/750/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про зобов'язання особи не чинити перешкод в користуванні квартирою та виселення квартиронаймачів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року, ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про зобов'язання особи не чинити перешкод в користуванні квартирою та виселення квартиронаймачів.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником 27/100 частини квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтв про право власності б/н, видане органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету 27 березня 997 року.

Іншими співвласниками є ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в частці 73/100.

Квартира має загальну площу 57,9 кв.м., складається з трьох окремих жилих кімнат площею 37,0 кв.м., в тому числі: 1 кімната - 10,8 кв.м., 2 кімната - 9,7 кв.м., 3 кімната (з виходом на лоджію) - 16,5 кв.м.; ванна кімната - 2,2 кв.м. кухня - 7,4 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., коридор - 5,8 кв.м., вбудована шафа - 0,9 кв.м., лоджія 6,7 кв.м.

Зазначав, що в судовому порядку було встановлено порядок користування приміщеннями квартири, за якими до нього відходить 19,7 кв.м. загальної площі з них 10,8 кв.м. житлова, а до ОСОБА_7 37,9 кв.м. загальної площі з них 26,2 кв.м. житлова.

У 1997 році було розірвано шлюб між ним та відповідачем. Після чого ОСОБА_7 з зазначеної квартири виїхала та по сьогоднішній день в ній не проживає. Своє право на користування та розпорядження квартирою вона використовує шляхом здаючі в оренду.

З 2002 року ОСОБА_7 реалізовує цілеспрямоване довготривале зловживання правом власності 2-х кімнат вказаної квартири. ОСОБА_7, яка з 1997 року постійно проживає в АДРЕСА_2, свідомо не виконує рішення Соснівського районного суду № 2-3550-02 від 01 жовтня 2002 року створює в приміщеннях загального користування квартири, умови неможливі для користування ним своїм власним майном.

З 2003 року та по сьогоднішній день в квартирі проживають квартиронаймачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 До загальних приміщень квартири вони його не пускають, б'ють та цькують псом бійцівської породи. А коли їх немає дома, і в нього є можливість зайти до квартири а потім і до приміщень загального користування то він стикається з тим, що кухня заставлена різними чужими речами, які не дають йому можливість приготовити та прийняти їжу. Вбудовану шафу (кладовку), що є місцем загального користування вони повністю закидали мотлохом. А в ванній кімнаті та вбиральні вони зламали крани та розбили унітаз чим повністю позбавили його можливості на проживання в цій квартирі.

Квартиранти своїми незаконними діями змусили його з'їхати з квартири. Тому з 2006 року він змушений жити в гаражному автокооперативі «Волокно».

Після чого відповідач декілька разів змінювала вхідні замки, всіляко перешкоджає йому у праві користування загальними приміщеннями квартири. Відповідач не погоджується і на вирішення питання мирним шляхом щодо спільного користування та розпорядження квартирою, на яку вони мають право відповідно до закону.

Таким чином він змушений звернутись з позовом до суду, оскільки з вини відповідача, він як співвласник 27/100 частини квартири, протягом тривалого часу взагалі позбавлений права користуватися та розпоряджатися своїм майном та відповідним чином виконувати і обов'язки по утриманню майна.

Просив зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1; прибрати речі, які знаходяться в кухні квартири і перешкоджають використовувати кухню за призначенням; звільнити вбудовану шафу (кладовку) в квартирі, яка являється загальною площею користування, та надати йому можливість користуватись частиною кладовки; звільнити коридор від речей які створюють перешкоди в його користуванні; прибрати речі з місць загального користування для проведення капітального ремонту. Виселити з даної квартири ОСОБА_8, ОСОБА_9 без надання громадянам іншого жилого приміщення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необ'єктивність, невмотивованість, незаконність рішення суду, ухвалене з порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про розгляд основної та додаткової позовних заяв іншим складом суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20, роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Соснівського районного суду м Черкаси від 01 вересня 1984 року змінено умови договору жилого найму квартири АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_6 кімнату площею 10,8 кв.м. в цій же квартирі, а ОСОБА_12 з двома дітьми кімнати площею 9,7 кв.м. та 16,5 кв.м. Кухню, ванну, туалет, коридор залишено в загальному користуванні(т.1 а.с.102-103).

Шляхом обміну з першою дружиною ОСОБА_12 - ОСОБА_7 з двома дітьми стали власниками двох кімнат в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 1995 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 розірвано(т.1 а.с. 108).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 березня 1997 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 27/100 квартири АДРЕСА_1(т.1 а.с.11).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 1995 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому, ОСОБА_13 та членам її сім'ї ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на праві власності належить 73/100 квартири АДРЕСА_1(т.1 а.с.12).

Згідно копії довідок КП «Соснівської СУБ» №4879 та №4878 від 20 листопада 2010 року, в квартирі АДРЕСА_1 відкриті два особові рахунки: особовий рахунок НОМЕР_1 на ОСОБА_6 (житлова площа 10,8 кв.м., загальна площа 19,7 кв.м.) та зазначено, що в цій частині квартири зареєстрована одна особа, а саме ОСОБА_14; особовий рахунок НОМЕР_2 на ОСОБА_13 (житлова площа 26,2 кв.м., загальна площа 37,9 кв.м.) та зазначено, що в даній частині з 12 червня 1998 року ніхто не прописаний(т.1 а.с.32).

Таким чином на момент розгляду справи в спірній квартирі прописаний (зареєстрований) лише позивач ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами після розірвання шлюбу виникли конфліктні стосунку на фоні неприязнених відносин.

Як в позовній заяві, так і апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що ОСОБА_7 не виконує рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2002 року та створює в приміщеннях квартири умови неможливі для користування ним своїм майном.

Дійсно, згідно довідки гаражного автокооперативу «Волокно» № 124-01, ОСОБА_6 з 2006 року дійсно проживає в своєму гаражі в автокооперативі «Волокно», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3(т.1 а.с.41). Дану обставину не заперечували і відповідачі по справі.

Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_6 вільно користується спірною квартирою, має власні ключі та вільний доступ до неї, що не заперечував ОСОБА_6 та підтверджується наданими ним актами (т.1 а.с.45-46).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2002 року, встановлено, що саме ОСОБА_6 перешкоджав ОСОБА_7 в користуванні поштовою скринькою, кухнею, кладовою та вішалкою для одягу, тому було зобовязано ОСОБА_6 надати ОСОБА_7 доступ до поштової скриньки, звільнити ліву сторону кухні та коридор від зайвих речей, надати доступ до кладової(т.1 а.с. 62).

Крім того, згідно відповідей наданих Приморським РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області підтверджено, що ОСОБА_15 з 03 березня 1998 року зареєстрована за адресою:АДРЕСА_2, за цією ж адресою також зареєстрований ОСОБА_11 з 17 квітня 2002 року(т.1 а.с.122-123).

Фактично відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10 проживають в м. Маріуполь за вищевказаною адресою, що вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами по справі.

Тому, враховуючи, що вказані особи тривалий час проживають в іншому місті, та не надано доказів, які б підтверджували чинення ними перешкод, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, зокрема здавати в оренду.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону(ст. 794 ЦК України).

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з ч. 2 цієї статті плата за користування майном може вноситися у грошовій або натуральній формі. Грошова форма застосовується у вигляді встановлених у твердій сумі платежів, які вносяться періодично чи одноразово.

Відповідно до ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

З матеріалів справи також вбачається, що з що ОСОБА_7 неодноразово укладала договори позички житлового приміщення.

10 листопада 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 укладений договір позички житлового приміщення(т.1 а.с.82, 135).

Відповідно до п.1.1 договору позичкодавець надає користувачеві і членам його сім'ї в користування строком на два роки 11 місяців квартиру загальною площею 37,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, характеристику квартири викладено в акті прийому-передачі квартири(т.1 а.с.82, 135).

В додаткових умовах договору зазначено, що членами сімї ОСОБА_9 є цивільний чоловік ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що плата за користування квартири встановлена в розмірі витрат на обслуговування квартири, витрати на оплату комунальних та інших послуг і електроенергії.(т.1 а.с.135).

На укладення договору від 10 листопада 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 складений акт прийому-передачі житлового приміщення від 10 листопада 2015 року(т.1 а.с. 137).

На підтвердження своїх вимог, ОСОБА_6 посилався на те, що орендарі даної квартири, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 системно не спплачують комунальні послуги,

Своєчасне внесення плати за користування майном є важливим обов'язком наймача. Невнесення її протягом трьох місяців підряд дає право наймодавцю відмовитися від договору і вимагати повернення речі згідно зі ст. 782 ЦК України.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору(ч.2 ст. 782 ЦК України).

Статтею 783 Цивільного кодексу України встановлені підстави розірвання договору за ініціативою наймодавця, зокрема, користування наймачем річчю всупереч договору або призначенню речі; передача наймачем речі у користування іншій особі без дозволу наймодавця; створення загрози пошкодження речі недбалою поведінкою наймача; непроведення наймачем капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

З викладеного вбачається, що договір позички житлового приміщення укладений на 2 роки 11 місяців, а тому нотаріальному посвідченню не підягав, а вимога про розірвання договору вказаного договору у даній справі не ставилась.

У відповідності до частини 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Дійсно, сторонами надані численні акти обстеження даної квартири, де зазначено, що приміщення загального користування (кухня, ванна, туалет, коридор) перебувають у занедбаному стані, триивалий час не проводився ремонт, брудно, однак із врахуванням того, що у позивача є вільний доступ до даної квартири, встановити хто саме довів квартиру до такого стану втановити неможливо.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_6 не позбавлено права користування своєю власністю, не надано ним доказів того, що йому в цьому перешкоджають та відсутні підстави для виселення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із вказаної квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду немає, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про зобов'язання особи не чинити перешкод в користуванні квартирою та виселення квартиронаймачів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :