АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1297/16 Головуючий 1 інст. - Рубіжний С.О.
Справа № 639/8077/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» березня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зняття арешту,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». В обґрунтування свого позову посилалася на те, що згідно до договору позики від 05 липня 2013 року та договору від 30 вересня 2014 року про внесення змін до зазначеного договору, укладеного між нею та ОСОБА_3, він отримав від неї 172500,00 грн., що є еквівалентом 11500,00 доларів США та зобов'язався повернути кошти не пізніше 05 липня 2014 року зі сплатою щомісячних платежів, штрафу (пені) в розмірі 1% від всієї суми за кожен день прострочення починаючи з шостого дня.

В забезпечення виконання зобов'язання між нею та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 05 липня 2013 року, за яким передано в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 30 кв. м., житловою площею 27 кв. м., вартість якої визначено в розмірі 96000,00 грн. та накладено заборону відчуження.

Зазначила, що ОСОБА_3 їй повернуто лише 500,00 доларів США, залишок склав 11000,00 доларів США. Сума боргу позичальника з урахуванням неустойки у вигляді штрафних санкцій складає 48290,00 доларів США, що є еквівалентом 1015336,17 грн.

23 березня 2015 року на ім'я ОСОБА_3 через приватного нотаріуса передано заяву та повідомлення, в яких ОСОБА_3 повідомлявся про її рішення реалізувати предмет іпотеки.

Вказала, що їй стало відомо, що у виконавчій службі знаходиться два виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_3 боргу.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12 грудня 2014 року, на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 17 червня 2014 року, та постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 14 січня 2015 року, на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року, накладено арешти на все майно ОСОБА_3, внаслідок чого вона не може оформити своє право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки.

Зазначила, що постанови про накладення арешту та судові рішення про стягнення з ОСОБА_3 грошових сум були винесені значно пізніше реєстрації іпотеки, яка відбулась 05 липня 2013 року.

Просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 14 січня 2015 року про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3; зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12 грудня 2014 року про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено, знято арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 14 січня 2015 року про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3, ВП № 45727444; знято арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12 грудня 2014 року про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3, ВП № 44699886.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивачем не надано документу щодо наявності заборгованості ОСОБА_3 за договором станом на 18 грудня 2015 року; не встановлено вартості предмету іпотеки на час ухвалення рішення; чинним законодавством передбачено черговість задоволення вимог стягувачів; реалізація заставленого майна проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушено.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, 30 вересня 2014 року-договір про внесення змін до зазначеного договору на суму 172500, 00 грн., що в еквіваленті складає 11500,00 доларів США, яку він зобов'язався повернути до 06 березня 2015 року, та 05 липня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов'язання - іпотечний договір, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зазначеного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього договору. Цим застереженням відповідно до Закону сторони домовились визначити такі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: а)набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності; б)продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки вбачається, що договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 05 липня 2013 року, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визначено іпотекодержателем ОСОБА_2, іпотекодавцем - ОСОБА_3

Із постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 грудня 2014 року вбачається, що за наказом, виданим 17 червня 2014 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 44945,90 грн. державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу і заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3, та на підставі виконавчого листа, виданого 24 листопада 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 24108, 60 грн. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_3

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що накладенням арешту на майно ОСОБА_3 державним виконавцем в рамках виконання зазначених виконавчих проваджень за судовими рішеннями порушуються права ОСОБА_2, є необгрунтованими.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не є власником майна, а є іпотекодержателем. Позовних вимог щодо визнання за нею права власності на спірне майно вона не пред'являла. Будь - яких судових рішень про стягнення з ОСОБА_3 на її користь заборгованості за договором позики або звернення стягнення виходячи з вимог іпотечного договору на предмет іпотеки, або наявності виконавчого напису матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Статтями 44, 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями передбачено порядок звернення на заставлене майно та черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатньої стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів. Зокрема в них зазначено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленного майна. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Не встановивши фактично обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не надавши належної оцінки наявним у справі доказам суд першої інстанції в порушення вимог ст. 212 - 214 ЦПК України дійшов помилкового висновку щодо зняття арешту з майна ОСОБА_3, вважаючи, що це майно повинно бути власністю ОСОБА_2

У зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2. ч. 1. ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року - скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії