Справа № 357/338/15-ц
У Х В А Л А

22 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві, в залі суду № 3 скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на дії (бездіяльність) державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся КЕВ м. Біла Церква із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, обґрунтовуючи її тим, що КЕВ м. Біла Церква передано на виконання до МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ судовий наказ, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 04.02.2015 року № 2-н/357/86/15 про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Полковника Коновальця, в/м №3, гурт.№3, кімн.14,16 на користь КЕВ м. Біла Церква Міністерства оборони України 14101 грн. 99 коп. заборгованості за користування житловою площею та комунальними послугами та витрати на оплату судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., згідно заяви про відкриття виконавчого провадження № 896 від 12.05.2015 року. Державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 20.05.2015 року відкрито виконавче провадження № 46963391 по виконанню названого виконавчого документа. 17.11.2015 року на адресу КЕВ м. Біла Церква надійшла постанова державного виконавця Михайленко О.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2015 року, на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». КЕВ м. Біла Церква вважає, що державним виконавцем не здійснено всіх можливих заходів з примусового виконання виконавчого документу, і тому просять суд визнати дії(бездіяльність) державного виконавця неправомірними та скасувати постанову державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 від 29.10.2015 року по ВП №47582410 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В судове засідання представник КЕВ м.Біла Церква не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, скаргу підтримує.

Заінтересована особа -МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ свого представника в судове засідання не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, надіслали до суду клопотання про розгляд скарги без участі їхнього представника. Заінтересована особа ОСОБА_1 до суду не з»явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали скарги та копію виконавчого провадження, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідні заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що у МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за № 357/338/15-ц, 2-н/357/86/15, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КЕВ м. Біла Церква заборгованості за користування житловою площею та комунальними послугами в сумі 14 101,99 грн. та 121,80 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

З копії виконавчого провадження, вбачається, що КЕВ м. Біла Церква звернувся до МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ з заявою про примусове виконання вищевказаного судового наказу, що підтверджується копією такої заяви.

20.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа та направлено сторонам виконавчого провадження.

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що боржник ОСОБА_1 отримував названу постанову державного виконавця, та, відповідно, знає про її наявність.

Суд вважає, що відсутність належного повідомлення боржника про необхідність погашення суми заборгованості перед КЕВ м. Біла Церква, позбавило його права самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови, як це передбачено п.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем було зроблено запит до Пенсійного фонду України під № 13710463 від 16.09.2015 року щодо боржника, крім того отримано відповіді що за ОСОБА_1 відомості у РІІС та НАІС відсутні. Вказану звірку проведено станом на 26.10.2016 року, хоча розгляд скарги проводиться 22.02.2016 року, і дата 26.10.2016 року ще не настала, що вказує на недостовірність складання даного акту.

Відповідно до копії ОСОБА_1 державного виконавця від 13.10.2015 року, встановлено, що майна на яке можна звернути стягнення не виявлено, боржник ніде не працює. Суд вважає, що даний акт не може бути взятий до уваги, так як останній не містить жодних посилань на докази, оперуючи якими державний виконавець дійшов таких висновків. Крім того, доказів того, що боржник не працює до суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець у період з часу відкриття виконавчого провадження - 20.05.2015 року та по дату винесення постанови про повернення виконавчого документа - 29.10.2015 року здійснював вихід на дільницю за місцем реєстрації та проживання боржника ОСОБА_1, вказаному у виконавчому документі, а саме: Київська область, м. Біла Церква, вул. Полковника Коновальця, гуртожиток № 3, кім.14,16.

Таким чином, подані сторонами докази оцінені судом у їх сукупності, та підтверджують той факт, що державним виконавцем при виконанні виконавчого документа № 357/338/15-ц, 2-н/357/86/15 всі можливі заходи не здійснено, що і призвело до передчасного винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до розяснень, наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Враховуючи встановлені обставини по справі та наведені вимоги закону, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати дії державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 - неправомірними та скасувати постанову державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 від 29.10.2015 року по ВП № 47582410 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення або протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4