У х в а л а

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, за касаційною скаргою ОСОБА_3на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати незаконними та скасувати накази начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України (далі - КЕВ м. Вінниці МОУ) від 13 та 18 травня 2015 року № № 78 та 80.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 22 грудня 2005 року його було прийнято на посаду завідуючого секретного діловодства КЕВ м. Вінниці МОУ, наказом від 01 листопада 2013 року № 145 його переведено на посаду начальника секретного відділення КЕВ м. Вінниці, а наказом від 22 травня 2015 року № 68 - звільнено з займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказував, що звернувшись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, в ході розгляду якого було витребувано накази начальника КЕВ м. Вінниці «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЗСУ ОСОБА_3» від 13 та 18 травня 2015 року № № 78 та 80, що стали підставою для його звільнення; проте про існування цих наказів йому стало відомо тільки 16 липня 2015 року під час слухання вказаної вище справи, з наказами його не було ознайомлено, а їх копії його представником було отримано лише 17 липня 2015 року.

ОСОБА_3 вказував, що обставини, викладені у наказах № № 78 та 80, не відповідають дійсності, видані з метою його незаконного звільнення, оскільки на його зауваження з приводу роботи комісії по перевірці секретного діловодства в березні 2015 року керівництво не звернуло уваги; крім того робота комісії по перевірці секретного діловодства проводилась у період з 23 по 26 березня 2015 року, а не з 23 березня по травень 2015 року, і при її проведенні не всі члени комісії були присутні, а тому і акт підписувався з порушеннями, про що він повідомляв керівництву, за що й був звільнений з посади.

Зважаючи на вищевикладене позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї КЕВ м. Вінниці МОУ, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із правомірності оспорюваних наказів начальника КЕВ м. Вінниці Міністерства оборони України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 працював на посаді начальника секретного відділення КЕВ м. Вінниці МОУ (а. с. 2-3, 12).

Згідно з наказом начальника КЕВ м. Вінниці МОУ від 13 травня 2015 року № 78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЗСУ ОСОБА_3» відповідно до рапорту заступника начальника КЕВ м. Вінниця у зв'язку із безпідставною та необґрунтованою відмовою начальника секретного відділення ОСОБА_3 у реєстрації документа, якому було надано гриф обмеження доступу «ДСК», позивачу оголошено догану за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, п. 7 Наказу начальника КЕВ м. Вінниця від 27 листопада 2014 року № 196 «Про організацію адміністративно-господарської та службової діяльності КЕВ м. Вінниці у 2015 році навчальному році», абз. 8 ст. 253 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 «Про порядок організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» (а. с. 30-31).

Як вбачається з акта про доведення до начальника секретного відділення працівника ЗСУ ОСОБА_3 під особистий підпис наказу начальника КЕВ м. Вінниця від 13 травня 2015 року № 78, ОСОБА_3 відмовився підписувати цей наказ та від будь-яких пояснень також відмовився (а. с. 117).

Відповідно до п. 7 Наказу начальника КЕВ м. Вінниці МОУ від 27 листопада 2014 року № 196 «Про організацію адміністративно-господарської та службової діяльності КЕВ м. Вінниці у 2015 році навчальному році» відповідальним за контроль опрацювання, обліку, зберігання документів для службового користування призначено начальника секретного відділення.

Посадові обов'язки ОСОБА_3 визначені, зокрема, й Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 «Про порядок організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», відповідно до ст. ст. 41, 42, 243 якої основними завданнями РСО є організація та ведення секретного діловодства.

Згідно зі ст. 244 вказаної Постанови, обліку підлягають усі рукописні, машинописні, підготовлені з використанням автоматизованих систем секретні документи.

Абзацом 5 ст. 253 Постанови встановлено, що попередньому обліку підлягають секретні документи. Абзац 8 зазначеної статті зобов'язує кожен документ, навіть такий, що немає ніяких обмежень, але такий, що стосується перевірок секретного діловодства обов'язково обліковувати.

Відповідно до статей Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200 попередній облік документів «ДСК» не передбачений.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відмова позивача від реєстрації акта також підтверджується рапортом заступника начальника КЕВ м. Вінниці Гаврилюком І.В. та актом щодо відмови начальника секретного відділення працівника ЗСУ ОСОБА_3 надати пояснення про відмову в реєстрації документа (а. с. 107, 108), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмовляючи у реєстрації акту від 07 травня 2015 року, ОСОБА_3 діяв всупереч зазначеним вимогам та посадовим обов'язкам, у зв'язку з чим був правомірно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани з додержанням строків, визначених ст. 148 КЗпП України (наказ від 13 травня 2015 року).

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що актом від 07 травня 2015 року перевірки стану охорони державної таємниці за 2014 рік робота начальника секретного відділення оцінена як незадовільна (а. с. 58-65), а наказами від 21 серпня 2014 року № 130 та від 13 травня 2015 року № 78 ОСОБА_3 вже оголошувалися догани, суди дійшли висновку, що наказом від 18 травня 2015 року № 80, від підпису про ознайомлення з яким позивач відмовився (а. с. 106), ОСОБА_3 правомірно звільнено із займаної посади за систематичне невиконання посадових обов'язків.

Колегія суддів суду касаційної інстанції з таким висновком судів попередніх інстанцій не погоджується, виходячи з такого.

За правилами ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

За умовами ч. 1 ст. 151 КЗпП України якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій на вказане вище уваги не звернули та враховуючи, що 21 серпня 2014 року й 13 травня 2015 року ОСОБА_3 вже було оголошено догани, дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до позивача такого заходу стягнення як звільнення за систематичне невиконання посадових обов'язків, оскільки підставою для винесення наказу від 18 травня 2015 року № 80 був не проступок позивача, а сукупність застосування до позивача заходів дисциплінарного впливу за наказами від 21 серпня 2014 року та від 13 травня 2015 року.

Таким чином, оскільки позивач скоїв два дисциплінарних проступка, за які йому були оголошені догани, а наступного проступку вчинено не було, звільнення ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 40 КЗпП України неможливо вважати обґрунтованим.

Суди не врахували, що, застосовуючи до позивача за останній проступок від 13 травня 2015 року і догану, і звільнення, КЕВ м. Вінниці МОУ порушив вимоги ч. 1 ст. 147 КЗпП України, відповідно до якої за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догану або звільнення.

З урахуванням викладеного колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказане вище свідчить про неповне встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення спору, а тому ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович