Справа № 525/929/16-ц
Провадження №2/525/331/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2, що подана його представником за довіреністю ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_2, що поданий до суду його представником за довіреністю ОСОБА_1 вбачається, що після смерті громадянки ОСОБА_4, яка померла 18.12.2015 року відкрилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,10 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, тобто с. Попове Великобагачанського району Полтавської області. Спадкова справа на померлу 18.12.2015 року ОСОБА_4 заведена приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5

Позивач вказує, що єдиним спадкоємцем за заповітом на спадщину померлої є він, ОСОБА_2, який в установленому законодавством порядку прийняв спадщину та претендує на неї. Інших спадкоємців, передбачених цивільним законодавством України, не залишилось.

В звязку з тим, що правовстановлюючий документ (державний акт на право власності) на вищевказану земельну ділянку втрачено, приватний нотаріус відмовив йому, ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, при цьому, усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку в даний час не можливо, так як відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті, тому ОСОБА_2 вимушений звернутися з даною позовною заявою до суду.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_2 в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив в порядку спадкування за заповітом після померлої 18.12.2015 року ОСОБА_4, визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,00 га (як було вказано у первинній редакції позову), що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №127740 від 17.10.2007 року (а.с.а.с.2-3).

08.12.2016 року представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подана заява про уточнення прохальної частини позову ОСОБА_2, в якій він просив в порядку спадкування за заповітом після померлої 18.12.2015 року ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_2 право власності на приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,10 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №127740 від 17.10.2007 року (а.с.87).

Ухвалою суду від 08.12.2016 року вищевказана заява про уточнення прохальної частини позовної заяви ОСОБА_2 прийнята до провадження, її копія направлена відповідачу у справі та третій особі (а.с.а.с.59,62,63).

В судове засідання позивач не зявився, він повідомлявся про день і час розгляду справи через свого представника за довіреністю. В судовому засіданні 22.12.2016 року представник позивача ОСОБА_1 уточнюючі позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові і просив уточнені позовні вимоги задовольнити. В ході судового розгляду справи надав для приєднання до матеріалів справи копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2016 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 прийняв у спадщину іншу належну померлій ОСОБА_4 земельну ділянку (на яку мається оригінал відповідного державного акту на землю) (а.с.66).

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від ОСОБА_3 сільської ради надійшли заяви про визнання позову ОСОБА_2, в т.ч. і уточнених позовних вимог та про розгляд справи у відсутність представника цієї сільської ради (а.с.а.с.26,65).

В судове засідання представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавській області не зявився, дана третя особа належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи (а.с.а.с.55-56,64,).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності передбачених законом підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнім постійним місцем проживання якої було село Попове Великобагачанського району Полтавської області, померла 18.12.2015 року в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області, про що виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.4,6).

Відповідно до заповіту від 10.07.2014 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, реєстровий №353, ОСОБА_4 все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, та все майно, яке буде належати їй на день смерті і на яке вона буде мати право за законом, заповідала громадянину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.а.с.5,33). Із запису, що наявний на копії вищевказаного заповіту і який надано стороною позивача у справі (а.с.5) вбачається, що цей заповіт станом на 24.12.2015 року по ОСОБА_3 сільській раді Великобагачанського району не змінено і не відмінено (даний запис зроблений сільським головою ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6Д.). Тобто, ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом від 10.07.2014 року, реєстровий номер 353 на майно, яке належало за життя ОСОБА_4

З довідки, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району №635 від 29.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на день смерті 18.12.2015 року була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в цьому будинку інші особи не зареєстровані і не проживають (а.с.6).

З архівної копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №127740, що надана Відділом Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області вбачається, що ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №127740 від 17.10.2007 року, належала приватизована земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,10 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області; даний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №94 (а.с.7).

З листа начальника Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі ОСОБА_7 №01-04-02/284 від 30.08.2016 року вбачається, що згідно технічної документації по передачі у власність земельної ділянки, що належить гр. ОСОБА_4 (державний акт серія ПЛ №127740 реєстраційний №94) за адресою ОСОБА_3 сільська рада Великобагачанського району Полтавської області передано 5,10 га земель, в тому числі ріллі 5,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Грошова оцінка земельної ділянки відповідно до розпорядження голови Великобагачанської райдержадміністрації №8 від 11.01.1997 року становить 22970,00 гривень без коефіцієнтів індексації. Станом на 30.08.2016 року становить: рілля 193464,32 грн. з урахованими коефіцієнтами індексації 4,7964 та 1,756. Загальна грошова оцінка земельної ділянки складає 193464,32 грн. (а.с.9).

Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 постановою від 22.08.2016 року відмовила позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку (площею 5,10 га, що належала померлій ОСОБА_4Й.) у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку відсутні (а.с.8).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 №1458/01-16 від 21.09.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), ОСОБА_6 з реєстру заповітів та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після померлої 18.12.2015 року ОСОБА_4, останнім місцем реєстрації якої було с. Попове Великобагачанського району Полтавської області надійшла заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_2, спадкоємцеві видано свідоцтво про право на спадщину. Також, після спливу терміну для прийняття спадщини надійшла заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_8 як спадкоємця по заповіту, посвідченому ОСОБА_3 сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 22.07.2009 року. Заява належним чином не засвідчена, крім цього заповіт, посвідчений ОСОБА_3 сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 22.07.2009 року реєстровий №76 змінено заповітом, посвідченим ОСОБА_3 сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 10.07.2014 року, реєстровий №353 відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.а.с.27-35). Також суд перевірив і встановив, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), заповіт ОСОБА_4 від 10.07.2014 року, реєстровий №353 (номер у спадковому реєстрі 56329500) є чинним, а щодо заповіту від 22.07.2009 року, реєстровий №76 (номер у спадковому реєстрі 48624558) вбачається, що у Інформаційній довідці мається відмітка про те, що цей заповіт (від 22.07.2009 року) змінений заповітом номер у спадковому реєстрі 56329500, що зареєстрований у спадковому реєстрі 21.07.2014 року (а.с.34).

Також, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що по спадковій справі №342-2015 рік 02.08.2016 року за реєстровим №2409 видано свідоцтво про право на спадщину, бланк НВТ 171448 (а.с.35). Інших чинних свідоцтв не видавалося. Видача вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 підтверджується відповідним Свідоцтвом, виданим на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 4,3000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.66).

Отже, аналіз сукупності вищевказаних документів вказує на те, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом від 10.07.2014 року (який є чинним) після смерті ОСОБА_4, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

З огляду на заяву ОСОБА_8 від 15.02.2015 року до нотаріальної контори та лист приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_5 від 24.06.2016 року, який отриманий даним громадянином (а.с.а.с.29-32), з урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.10,11,60,61 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження вищевказаного заповіту та докази визнання недійсності заповіту ОСОБА_4 від 10.07.2014 року, реєстровий №353, при цьому, згідно даних Спадкового реєстру вказаний заповіт ОСОБА_4 є чинним. Крім цього, згідно положень ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом від 10.07.2014 року, реєстровий №353 після померлої ОСОБА_4 ОСОБА_2, який у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, але у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який позивач повинен подати нотаріусу для видачі ним позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не може в даний час отримати свідоцтво про право на спадщину (на земельну ділянку площею 5,10 га), яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №127740, виданого 17.10.2007 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №94. При цьому, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті.

В контексті розгляду даного позову та заявлених позовних вимог суд враховує зміст п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Також, в контексті звернення позивача ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_9 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що викладені в постанові від 22.08.2016 року, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для визнання в порядку спадкування за заповітом від 10.07.2014 року після померлої 18.12.2015 року ОСОБА_4, за ОСОБА_2 право власності на приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,10 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №127740 від 17.10.2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №94.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення уточненого позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1223,ч.1 ст.1268,ст.ст.1254,1269,1270,1297 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В порядку спадкування за заповітом від 10.07.2014 року після померлої 18.12.2015 року ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_2 право власності на приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,10 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №127740 від 17.10.2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний тест рішення складений 26.12.2016 року.

Суддя