Справа № 369/3320/13-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/6684/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 22.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Іванової І.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2016 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власнсоті на майно,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2016 року у вказаній справі відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Сбербанк» про скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою, ПАТ «Сбербанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву та скасувати заходи забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно. Предметом спору у справі було нерухоме майно, зокрема житловий будинок і земельна ділянка площею 1,0283 га, що розташовані по АДРЕСА_1 на які позивачка просила визнати за нею право власності як на спільне майно подружжя.

В порядку забезпечення позову ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2013 року судом накладено арешт на житловий будинок і земельну ділянку площею 1,0283 га, що належать відповідачу ОСОБА_3 і розташовані по АДРЕСА_1 а також заборонено реєстраційній службі вчиняти будь-які дії щодо оформлення відчуження вказаного нерухомого майна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідно до приписів ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу (ч.3). Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову (ч.5).

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявник ПАТ «Сбербанк» не є учасником справи, а тому не має повноважень подавати заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви, суд вірно виходив з того, що захист прав ПАТ «Сбербанк» щодо зняття арешту здійснюється у інший спосіб у позовному провадженні.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ «Сбербанк», що його заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення згідно ст.154 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Сбербанк» мотивує свою заяву про скасування заходів забезпечення позову наявністю у ОСОБА_3 боргу перед банком та неможливістю для погашення цього боргу звернути стягнення на передане боржником в іпотеку ПАТ «Сбербанк» майно у вигляді будинку та ділянки, на які судом накладено арешт.

Отже банк намагається захистити наявне у нього речове право, яке полягає у праві звернути стягнення на передане ОСОБА_3 в іпотеку майно для погашення боргу, тобто намагається захистити своє цивільне право.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно п.9 вказаної постанови заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч.3 ст.154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч.4 ст.154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст.60 Закону України «Про виконавче провадження).

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права у тому числі і від власника майна, відповдіно до положень глави 29 цього Кодексу.

Отже в даному випадку банк як особа яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу в позовному проваженні про що вірно вказав суд першої інстанції в ухвалі.

Аналогічні за змістом положення щодо захисту прав іпотекодержателя у випадку накладення арешту містить ч.4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадежння», згідно якої у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Отже наведені заявником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для зняття арешту в порядку ст.154 ЦПК України, а відтак підстави для скасування чи зміни ухвали з цих підстав відсутні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий

Судді: