АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1611/16 Справа № 202/1363/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»),

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № NKVYRK05450298 від 19.07.2004р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 333грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 24,00% на рік, з кінцевим строком повернення - 18.07.2006р.

Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010р., укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

ОСОБА_2 порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 20.11.2013р. виникла заборгованість у розмірі 81 281,78грн., а саме : 3 931,40грн. - заборгованість за кредитом; 28 612,55грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 779,94грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 47 957,89грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а тому Банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 71 281,78грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200грн. та судові витрати по справі, та стягнути солідарно з відповідачів 10 000грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості, суд послався на те, що позивачем пропущений передбачений ст. ст. 257, 258 ЦК України строк позовної давності для звернення позивача до відповідачів з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак такий висновок не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3, ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте в матеріалах справи відсутня будь-яка заява сторони про застосування строку позовної давності, а тому у суду не було підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно кредитного договору № NKVYRK05450298 від 19.07.2004р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 333грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 24,00% на рік, з кінцевим строком повернення - 18.07.2006р.

Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010р. укладеним між Банком та ПАТ «Акцент-Банк» на суму 10 000грн.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, позивач зазначив, що станом на 20.11.2013р. заборгованість за кредитним договором складає 81 281,78грн., а саме : заборгованість за кредитом - 3 931,40грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 28 612,55грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 779,94грн.; пеня - 47 957,89грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Згідно п. п. 17 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами існують невиконані зобов'язальні правовідносини, а тому є підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня після прострочення чергової сплати боргу, а до суду він звернувся лише у лютому 2014 року. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 500грн.

Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку, станом на 20.11.2013р. заборгованість за кредитом складає - 3 931,40грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 28 612,55грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 779,94грн.; пеня - 500грн., а всього сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складає 33 823,89грн.

Що стосується позовних вимог Банку до поручителя ПАТ «Акцент-Банк» то вказані вимоги не підлягають задоволенню в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України провадження у справі слід закрити, повідомивши позивача, про те, що він може звернутись за захистом своїх прав до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку господарського судочинства.

Вирішуючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 3 200грн., колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу, які визначені ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розрахунок витрат на правову допомогу, у відповідності з вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., як і докази сплати такої суми, - позивач суду не надав, отже підстав для стягнення з відповідача на користь Банку таких витрат колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що Банк при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір в сумі 812,82грн. + 121,80грн. + 894,10грн., і позовні вимоги Банку підлягають задоволенню частково, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок повернення сплаченого судового збору підлягає стягненню сума судових витрат, пропорційно до задоволеної частини вимог з розрахунку 338,23грн. + 121,80грн. + 338,23грн. = 798,26грн.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKVYRK05450298 від 19.07.2004р. станом на 20.11.2013р. в сумі 33 823,89грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 931,40грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 28 612,55грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 779,94грн.; пені - 500грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 798,26грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: