У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Нагорняка В.А., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Тростянецької сільської ради Ямпільського району, Ямпільської районної державної адміністрації, відділу Державного геокадастру у Ямпільському районі, Приватно-орендного підприємства «Рідний край», головного управління Державного геокадастру Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) та права на виділення земельної ділянки в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом Тростянецької сільської ради Ямпільського району, Ямпільської районної державної адміністрації, відділу Державного геокадастру у Ямпільському районі, Приватно-орендного підприємства «Рідний край», головного управління Державного геокадастру Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) та права на виділення земельної ділянки в натурі.

Позивачка посилалась на те, що 10 вересня 2015 року рішенням № 329 30 сесії 6 скликання Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області було відмовлено у задоволенні її заяви про включення у списки на отримання державного акта на право на земельну частку (пай) її покійної матері ОСОБА_5

Зазначене рішення є незаконним, прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства України, оскільки з 1944 року по 1969 рік її мати ОСОБА_5 працювала в колгоспі ім. 22 з'їзду КПРС села Тростянець Ямпільського району Вінницької області.

З 1970 року її матір знаходилася по догляду за дітьми, так як в сім'ї було четверо дітей. Згідно з архівною довідкою від 10 вересня 2015 року № 01-14-277 в протоколах засідання правління та на загальних зборах членів колгоспу «Імені 22 з'їзду КПРС» та його правонаступника КСП «Рідний край» с. Тростянець Ямпільського району Вінницької області заява ОСОБА_5 про виведення із членів колгоспу та КСП «Рідний край» не розглядалася.

Позивачка вважає, що мати має право на земельну частку (пай).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, заповівши їй все своє майно. Після смерті матері на частину спадкового майна нею було оформлено свідоцтво про право на спадщину.

Просила ухвалити рішення, яким визнати за її покійною матір'ю ОСОБА_5 право на земельну долю (пай) та право на виділення земельної ділянки в натурі.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 працювала та була членом колгоспу «Імені 22 з'їзду КПРС» села Тростянець Ямпільського району Вінницької області, трудові відносини припинила у 1969 році.

Після приватизації майна колгоспу утворено КСП «Рідний край» села Тростянець Ямпільського району Вінницької області.

25 січня 1996 року КСП «Рідний край» отримало державний акт на право колективної власності на землю. До списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), ОСОБА_5 не була включена, оскільки вона не скористалася своїм правом на отримання безоплатно частки державного майна.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя нею складено заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповіла свої доньці ОСОБА_4

У Приватно-орендному підприємстві «Рідний край» з 1970 року ОСОБА_5 не працювала і відповідно вибула з членів колгоспу.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

За положеннями п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну ділянку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити права на земельну частку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не довела того, що спадкодавець ОСОБА_5 мала у власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення для товарного виробництва, що така ділянка виділена їй відповідно до Указу Президента України 720/95 від 08 серпня 1995 року.

ОСОБА_5 своїм правом на безоплатне отримання частки державного майна не скористалася, не вчинила ніяких дій, направлених на набуття членства в колективному підприємстві,тому право на отримання земельної частки (паю) у неї не виникло, а отже правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

КоротунВ.М. Нагорняк В.А. Юровська Г.В.