УХВАЛА іменем україни
27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіної КатериниВолодимирівни,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіної К.В., заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»).

Скаргу обґрунтовував тим, що 27 лютого 2015 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. разом з дільничним Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області було здійснене незаконне виселення ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_7 з квартири за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3зазначав, що державний виконавець у своїй діяльності не дотримувався вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, що позбавило його права на добровільне виконання, також боржника не було своєчасно повідомлено про день і час примусового виселення та не було повідомлено про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а тому скаржник вважав дії державного виконавця щодо виселення з квартири протиправними.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіної К.В., третя особа -ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права, зокрема безпідставне посилання судів першої та апеляційної інстанцій на пропуск строку звернення зі скаргою, встановленого ч. 1 ст. 385 ЦПК України.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із необґрунтованості заявлених вимог та зазначив, що звертаючись зі скаргою на дії державного виконавця, скаржником пропущено встановлений ч. 1 ст. 385 ЦПК України 10-денний строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Судами встановлено, що рішенням Київського районного суду

м. Одеси від 19 вересня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 задоволено. Визнано останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_2, виселено ОСОБА_3з указаної квартири без надання іншого житлового приміщення, стягнуто витрати зі сплати судового збору в розмірі 107 грн

30 коп. та встановлено порядок виконання рішення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2013 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2013 року в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2, в частині встановлення порядку виконання рішення суду скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

27 лютого 2014 року Київським районним судом м. Одесивидано виконавчий лист № 1512/17094/2012 про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України та є обовʼязковими для виконання на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Загальний порядок виконання судових рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

ОСОБА_3, звертаючись до суду зі скаргою, посилався на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, що позбавило його права на добровільне виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2013 року, також його не було своєчасно повідомлено про день і час примусового виселення та не було повідомлено про дату, час, місце проведення прилюдних торгів.

Суди попередніх інстанцій установили, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № 44563983 державний виконавець неодноразово намагався повідомити боржника про необхідність добровільного виконання рішення суду, в тому числі шляхом направлення кореспонденції на адресу боржника, але у добровільному порядку боржник рішення не виконав.

Крім того, встановлено, що згідно з матеріалами цивільної справи № 1512/17094/2012 ОСОБА_3 було відомо про наявність рішення суду про виселення його з квартири АДРЕСА_2, оскільки його представник неодноразово була присутня у судових засіданнях в суді першої інстанції та в апеляційному суді Одеської області при розгляді апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2013 року.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили фактичні обставини справи, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця за необґрунтованістю, оскільки дії державного виконавця були вчинені з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень державного виконавця, при яких права чи свободи скаржника не були порушені.

Що стосується доводів скаржника про неправильний висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску 10-денного строку звернення зі скаргою на дії державного виконавця, визначеного ч. 1 ст. 385 ЦПК України, слід зазначити наступне.

Згідно зі ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, примусове виселення ОСОБА_3 відбулося 27 лютого 2015 року, за участю самого боржника, понятих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дільничного ОСОБА_10, що підтверджується актом державного виконавця від 27 лютого 2015 року.

Також у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 на імя в.о. заступника начальника Другого Київського державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Плахута Д.В., згідно з якою майно, у тому числі особисті речі, з квартири АДРЕСА_2 він забрав, претензій немає.

Відповідно до ст. 69 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 3 ст. 70 ЦПК України визначено, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Статтею 73 КЗпП України встановлено святкові дні, зокрема 8 березня - Міжнародний жіночий день.

Ураховуючи викладене та те, що 8 березня 2015 року (святковий день) збігався з неробочим днем (неділею), вихідний день переносився на наступний після святкового дня, тобто 9 березня 2015 року (понеділок), а тому останнім днем звернення ОСОБА_3 зі скаргою на дії державного виконавця є 10 березня 2015 року.

Суди в мотивувальній частині ухвали зазначили, що примусове виселення відбулося 27 лютого 2015 року, однак до суду зі скаргою на дії державного виконавця ОСОБА_3 звернувся 10 березня 2015 року, з заявою про поновлення строків до суду не звертався, тому дійшли висновку, щоне доведені поважні причини пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, а тому відсутні підстави для поновлення цього строку.

Однак зазначені посилання суду щодо пропуску звернення до суду із скаргою підлягають виключенню із оскаржуваних судових рішень, оскільки відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіної К.В. на підставі ст. 387 ЦПК України, за необґрунтованістю.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку судів вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін, виключивши з мотивувальної частини ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року посилання про пропуск процесуального строку на оскарження дій державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіної К.В.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року посилання про пропуск процесуального строку на оскарження дій державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіної Катерини Володимирівни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік