У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2005 року по 09 листопада 2012 року. За час перебування у шлюбі подружжя набуло майно: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; машиномісце НОМЕР_1, розташоване у приміщенні № 1 підземної автостоянки по вул. Щорса, 36-Б у м. Києві; нежилі приміщення в літ. А з № 1 по № 6 (група приміщень № 4а), розташовані по АДРЕСА_2; нежилі приміщення в літ. А з № 1 по № 13 (групи приміщень № 58), розташовані по АДРЕСА_3; до статутного фонду ТОВ «Спеціалізоване мисливське господарство «Полісся» ОСОБА_5 були внесені грошові кошти у сумі 2 404 137 грн 42 коп. Зазначене майно було зареєстровано за ОСОБА_5 До статутного фонду ТОВ «Народний Універмаг» ОСОБА_5 були внесені кошти у розмірі 994 559 грн. Враховуючи викладені обставини позивачка просила стягнути з відповідача Ѕ частину спірного майна та грошових коштів, внесених до статутних фондів. Крім того зазначила, що відповідач відчужив нежитлові приміщення, вартість Ѕ частини яких вона просить стягнути з відповідача у загальному розмірі 5 268 053 грн 67 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачкою було складено заяви, посвідчені нотаріально про те, що вона погоджується з тим, що все набуте під час шлюбу з ОСОБА_5 майно, що було оформлене/зареєстровано безпосередньо за ОСОБА_5 залишається у його приватній власності. У зв'язку з чим, вона підтверджує припинення права спільної сумісної власності на таке майно та відсутність з її боку та третіх осіб будь-яких фінансових претензій на таке майно.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2005 року по 09 листопада 2012 року. За час перебування у шлюбі подружжя набуло майно: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; машиномісце НОМЕР_1, розташоване у приміщенні № 1 підземної автостоянки по вул. Щорса, 36-Б у м. Києві; нежилі приміщення в літ. А з № 1 по № 6 (група приміщень № 4а), розташовані по АДРЕСА_2; нежилі приміщення в літ. А з № 1 по № 13 (групи приміщень № 58), розташовані по АДРЕСА_3; до статутного фонду ТОВ «Спеціалізоване мисливське господарство «Полісся» ОСОБА_5 були внесені грошові кошти у сумі 2 404 137 грн 42 коп. Зазначене майно було зареєстровано за ОСОБА_5 До статутного фонду ТОВ «Народний Універмаг» ОСОБА_5 були внесені кошти у розмірі 994 559 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена..

Як вбачається з договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24 жовтня 2012 року, нежитлові приміщення відчужувалися ОСОБА_5 за згодою його дружини - ОСОБА_4 Зазначена згода викладена у заяві-згоді, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. 17 лютого 2012 року, зареєстрованій у реєстрі за № 248 (а. с. 60-62).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 у заяві від 24 січня 2013 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренко О.Д., підтвердила, що на Ѕ частину майна, набутого у шлюбі з ОСОБА_5, не претендує (а. с. 81).

У заяві від 22 лютого 2013 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., ОСОБА_4 погоджувалася з тим, що все набуте під час шлюбу з ОСОБА_5 майно, що було оформлене/зареєстровано безпосередньо за ОСОБА_5 залишається у його приватній власності. У зв'язку з чим, вона підтверджувала припинення права спільної сумісної власності на таке майно та відсутність з її боку та третіх осіб будь-яких фінансових претензій на таке майно (а. с. 82-83).

Суди зробили правильний висновок, що ОСОБА_4 у заявах засвідчила, що майно, придбане за час перебування у шлюбі з відповідачем, залишається у власності відповідача і підтвердила припинення права спільної сумісної власності на нього.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачка надала нотаріусу заяви про відкликання раніше поданих заяв не впливають на висновки судів, оскільки вони були нотаріально посвідчені 22 лютого 2013 року та 23 червня 2014 року, тобто вже після відчуження спірного майна.

За своїм правовим статусом заяви про визнання права на спільно нажите майно та припинення права спільної сумісної власності є одностороннім правочином з приводу розпорядження співвласником майном, що перебувало у спільній сумісній власності, набувачем якого є інший співвласник, і це право власності вже було зареєстроване за ОСОБА_5

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Гвоздик П.О. Іваненко Ю.Г.