АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1650/16 Справа № 201/3045/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради про визнання права на отримання ділянки, визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом до Дніпропетровської міської ради та просили визнати за ними право на отримання земельної ділянки на підставі розробленого згідно дозволу, наданого рішенням Дніпропетровської міської ради №135/21 від 29 лютого 2012 року, та погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1; визнати неправомірною відмову посадових осіб відповідача у розгляді питання щодо передачі земельної ділянки та зобов'язати Дніпропетровську міську раду розглянути на пленарному засіданні питання щодо передачі позивачам вказаної ділянки згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 44-47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. 48-53).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів у розумінні вимог ст.ст.15,16 ЦК України не порушені.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно зі ст. 119 Земельного Кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 135/21 від 29 лютого 2012 року позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1. Строк дії рішення 2 роки з моменту його прийняття (а.с. 12).

ТОВ «Бізнес - Експрес» на підставі договору, укладеного 10 квітня 2012 року між ними та позивачами було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 15-19). Позивачами було отримано відповідні висновки та дозволи щодо відведення спірної земельної ділянки (а.с. 20-31).

Листом Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради за № 8/7-532 від 15 серпня 2014 року «Про продовження строку дії дозволу», позивачам було повідомлено про наявність зауважень посадових осіб відповідача під час візування проекту рішення міської ради від 06 травня 2014 року № 36/2513 «Про продовження строку дії дозволу позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Листом від 04 грудня 2014 року за № 7/22-3985 Дніпропетровська міська рада надала позивачам відповідь про те, що в Дніпропетровській міській раді відсутні підстави для розгляду документів стосовно вирішення питань щодо передачі земельних ділянок комунальної власності по фактичному розміщенню самочинно збудованих об'єктів нерухомого майна та запропоновано вирішити дане питання в судовому порядку (а.с. 14).

Проте така відмова є безпідставною, оскільки відповідно до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень зокрема міської ради входить розгляд на пленарних засіданнях питань земельних відносин, а також остання в порушення вимог ч.2 ст. 118 ЗК України ухилилася від розгляду вказаного питання позивачів.

Відповідно до абзацу 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права про визнання права на отримання земельної ділянки не узгоджується з визначеними положеннями ст. 152 ЗК України способами захисту прав на земельні ділянки, оскільки чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту, як визнання права на отримання земельної ділянки, тому законні підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, а рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права на отримання земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає залишенню без змін у зазначеній частині.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною відмову посадових осіб у розгляді питання щодо передачі земельної ділянки, а також про зобов»язання Дніпропетровської міської ради розглянути на пленарному засіданні питання щодо передачі позивачам земельної ділянки, колегія суддів вважає, що воно не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, оскільки посадовими особами відповідача в порушення вимог Закону не було розглянуто питання щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_3, що позбавляє можливості останніх отримати збудоване житло у власність.

З урахуванням положень ч.5 ст.88 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати неправомірною відмову Дніпропетровської міської ради у розгляді питання щодо передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та зобов'язати Дніпропетровську міську раду розглянути на пленарному засіданні питання щодо передачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова