Провадження № 2/127/969/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу. Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 03.12.2012 року відповідач ОСОБА_5 отримав від неї кошти у сумі 3 600 дол. США, які зобов'язався повернути в строк до 30.06.2013 року. Підтвердженням даному факту є розписка ОСОБА_5 від 03.12.2012 року.

Також, 03.01.2013 року відповідач звернувся до позивача з проханням надати йому в борг ще 10 000 дол. США, про що була також складена розписка, згідно якої він зобов'язався повернути гроші в строк 6 місяців з моменту отримання та виплатити проценти від суми позики в розмірі 440 дол. США одночасно з поверненням боргу. ОСОБА_1 зазначає, що отримавши гроші відповідач зник і не повертав борг, на телефонні дзвінки не відповідав. В зв'язку з невиконанням ним своїх зобов'язань, позивач звернулася до суду з позовом та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2013 року її позов про стягнення боргу за договорами позик був задоволений.

09.09.2015 року ОСОБА_5 сплатив суму боргу згідно офіційного курсу валюти НБУ станом на 11.12.2013 року (799,3 грн. за 100 дол. США). Оскільки за час виконання відповідачем зобов'язання курс долара змінився, значно підвищився і на 09.09.2015 року становить 22,45 грн., тому позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_5 195 795 грн., 3% річних 1536,75 грн. та 4337,1 грн., а також судові витрати: судовий збір 1957,95 грн. та витрати за надання правової допомоги 1 000 грн.

До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в зв'язку з зміною курсу долара, згідно якої вона просить стягнути з ОСОБА_5 205 999,20 грн., 3% річних 1635,87 грн. та 4544,1 грн., а також судові витрати: судовий збір 1957,95 грн. та витрати за надання правової допомоги 1000 грн.

Також позивачем було повторно подано заяву про зміну та збільшення позовних вимог, відповідно до якої вона просила стягнути з ОСОБА_5 243399,20 грн. та судові витрати: судовий збір 2434 грн. та витрати за надання правової допомоги 1 000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала заперечення на позовну заяву та пояснила, що неналежне виконання ОСОБА_5 рішення суду щодо повернення стягнутих коштів не може бути підставою для стягненння з нього збитків. Збитками не може вважатись зміна офіційного курсу гривні щодо долара США. Також зазначила, що рішенням суду було стягнуто грошові кошти в іноземній валюті, що і було виконано відповідачем. Разом з тим, стягнення курсової різниці фактично створює накладення повторного стягнення тими ж зобов?язаннями, що є неприпустимим. Просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В даній справі позовні вимоги ОСОБА_1 фактично полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення вказаного судового рішення у зв?язку із знеціненням гривні відносно долара США.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів віднесено: визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Ні наведеною правовою нормою, ні жодним іншим законом, ні умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний ОСОБА_1 спосіб.

З наявних в матеріалах справи розписок, встановлено, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 згідно розписки від 03.12.2012 року - 3 600 дол. США, які зобов'язався повернути до 30.06.2013 року (а.с. 7); згідно розписки від 03.01.2013 року - 10 000 дол. США, які зобов'язався повернути протягом 6 місяців одночасно із виплатою процентів від суми позики в розмірі 440 дол. США (а.с. 8).

З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2013 року, суд вбачає, що позов ОСОБА_1 був задоволений та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 03.12.2012 року в сумі 3600,00 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2013 року, 28774,80 гривням, проценти за користування позикою в сумі 1778,11 гривень та три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 243,60 гривні. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 03.01.2013 року в сумі 10000,00 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2013 року, 79930,00 гривням, проценти за користування позикою в сумі 440,00 доларів США, еквівалентно, згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2013 року, 3516,92 гривням та три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 656,95 гривень. А також стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1149,00 гривень та судовий збір в сумі 114,70 гривень (а.с. 9-11). Дане рішення суду набуло законної сили та на даний час є виконаним.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

До моменту подачі даної позовної заяви зазначене рішення Вінницького міського суду Вінницької області було виконано, що підтверджується сторонами по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадку і в порядку, встановлених Законом.

Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із ч. 3 вищевказаної статті, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Платіжним засобом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 ЦК України на всій території України є гривня.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 1 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що офіційний валютний курс курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" саме банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Так як, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати чи падати), а тому дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір якого вже вирішено судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці.

Зважаючи на те, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різний період часу є різним, курсова різниця, яку просить стягнути позивач не може по своїй суті бути спричиненою їй шкодою, а також слід зазначити, що на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється законодавство, яке регулює повернення коштів по договору позики та стягнення коштів за невиконання зобов'язання, а тому правові підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Оскільки такий спір між сторонами був вирішений судом 11 грудня 2013 року, відтак правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення різниці у курсі валют немає.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не позбавлена можливості захистити своє порушене право в зв'язку з несвоєчасним невиконанням відповідачем грошового зобов'язання.

Також, суд звертає увагу на те, що стягнення курсової різниці фактично створює накладення повторного стягнення за тими ж зобов'язаннями, що є неприпустимим.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Виходячи з вище наведеного, суд приходить до висновку, що при стягненні заборгованості за договором позики сума, що підлягає стягненню, визначатиметься судом у гривнях за курсом до відповідної іноземної валюти, установленим НБУ на день ухвалення рішення.

Так, із змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2013 року вбачається, що сума стягнутої заборгованості за договорами позик була визначена судом у гривнях за курсом до відповідної іноземної валюти, установленим НБУ на день ухвалення рішення, тобто із дотриманням вимог чинного законодавства.

Разом з тим слід зазначити, що з часу ухвалення рішення суду курс долара змінювався, що не заперечується сторонами та підтверджується довідками: ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 13, 47), ПАТ "А-Банк" (а.с. 38), однак чинним законодавством не передбачено стягнення з жодної із сторін договору курсової різниці в разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

Вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу, не підлягає задоволенню, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 1, 36 Закону України "Про Національний банк України", ст.ст. 16, 22, 192, 524, 533, 1046 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: