Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 99 512,70 швейцарських франків зі сплатою 5,99 % річних та кінцевим терміном повернення 01 листопада 2022 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору цього ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором.

У порушення умов вищевказаного кредитного договору ОСОБА_3 своїх зобов'язань не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 11 березня 2014 року становить 55 410,44 швейцарських франків, еквівалент суми у національній валюті - 1 223 423 грн 70 коп. Крім того, позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту у розмірі 178 591 грн 30 коп.

Посилаючись на те, що неодноразові спроби позивача врегулювати питання про погашення боржником кредитної заборгованості не призвели до вирішення спору у досудовому порядку, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь заборгованість на вищевказаним кредитним договором у розмірі 55 410,44 швейцарських франків, еквівалент суми у національній валюті 1 223 423 грн 70 коп., а також стягнути солідарно з відповідачів пеню, нараховану за несвоєчасне погашення кредиту, у розмірі 178 591 грн 30 коп.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року у розмірі 55 410,44 швейцарських франків, що еквівалентно 1 223 423 грн 70 коп., та нараховану пеню у розмірі 178 591 грн 30 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 червня 2015 року скасовано. Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року у розмірі 55 410,44 швейцарських франків, що еквівалентно 1 223 423 грн 70 коп., та нараховану пеню у розмірі 178 591 грн 30 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 01 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 99 512,70 швейцарських франків на умовах сплати 5,99 % річних і кінцевим терміном повернення 01 листопада 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 01 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором вбачається, що ОСОБА_3 припинив погашення кредиту з 11 березня 2014 року.

Відповідно до розрахунку загального розміру заборгованості за вказаним кредитним договором заборгованість ОСОБА_3 станом на на 11 березня 2014 року становить 55 410,44 швейцарських франків, еквівалент суми у національній валюті - 1 223 423 грн 70 коп. Крім того, позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту у розмірі 178 591 грн 30 коп.

Згідно з вимогами від 30 жовтня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запропоновано сплатити заборгованість та роз'яснено наслідки у разі невиконання вимоги.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором є підставою для задоволення вимог позивача вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Разом з тим у зв'язку з припиненням ОСОБА_3 внесення коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, за умовами вказаного кредитного договору у кредитора 11 березня 2014 року виникло право пред'явлення вимоги погашення заборгованості, що утворилась до поручителя - ОСОБА_4, шляхом пред'явлення позову в межах шестимісячного строку. Оскільки позивач звернувся до суду з пропуском вказаного строку його права як кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя припинені.

Скасовуючи рішення міськрайонного суду про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог у повному обсязі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позичальник свої грошові зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

При цьому суд апеляційної інстанції звертав увагу на те, що банк не пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

За умовами кредитного договору від 01 листопада 2007 року дата остаточного повернення кредиту - 01 листопада 2022 року.

При цьому 30 жовтня 2014 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» звернулося із вимогою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про погашення заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року, тобто позивач відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України скористався правом дострокового повернення коштів.

Факт направлення вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором також не заперечував заявник у поданій касаційній скарзі.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення вимоги кредитора до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання, згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково, порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року з боржника та поручителя, враховуючи наявність заборгованості у позичальника та порушення ним умов вищевказаного кредитного договору, виконання яких забезпечене договором поруки.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року, оскільки вказане рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська