Провадження № 22-ц/779/580/2016
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою кредитної спілки «Аккорд» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року кредитна спілка «Аккорд» звернулась в суд із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 3 грудня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

На вказану ухвалу кредитна спілка «Аккорд» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог процесуального закону. Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа. При цьому не враховано, що 29 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однак, під час поштової пересилки оригінал виконавчого листа був втрачений. Дані обставини встановлені ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2014 року та відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Копію цієї ухвали отримано 14 січня 2015 року. Відповідно 5 березня 2015 року представником спілки подано до Івано-Франківського міського суду заяву про видачу дубліката виконавчого листа. Враховуючи, що такий дублікат отримано представником заявника в канцелярії суду тільки 8 серпня 2015 року, тобто після спливу строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, вважав вищенаведені обставини поважними. З цих підстав просив ухвалу скасувати, постановивши нову ухвалу про задоволення заяви.

Сторони в судове засідання не з'явилися повторно будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що кредитною спілкою «Аккорд» не представлено доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він є передчасним та не ґрунтується на повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно до ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Згідно з п.2.ч.1, п.1.ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені на виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ або до суду за місцем виконання, а суд у разі визнання причин пропуску поважними може поновити його (ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 371 ЦПК України).

Виходячи з аналізу зазначених норм права суд при вирішенні відповідно до ст. 371 ЦПК України питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому, поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, не залежних від волі зацікавленої особи та об'єктивно перешкоджали їй у вчиненні відповідних дій.

Встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 березня 2012 року задоволено позов кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто також на її користь з відповідача 214,60 грн витрат по оплаті судового збору (а.с.23). На підставі цього рішення Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2014 року Івано-Франківським міським судом постановлено ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа в справі №0907/2301/2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Аккорд» 214,60 грн витрат по оплаті судового збору. Вирішуючи дане питання судом встановлено, що оригінал виконавчого документа відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було 29 грудня 2013 року повернуто стягувачу на адресу Івано-Франківського відділення КС «Аккорд». Однак, такий отриманий не був та не повертався до ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.35).

З'ясовано, що 5 березня 2015 року кредитною спілкою подано до Івано-Франківського міського суду заяву про видачу дубліката виконавчого листа, на підставі якої 30 квітня 2015 року видано такий дублікат (а.с. 37, 43). Разом з тим, дублікат виконавчого листа отримано КС «Аккорд» тільки 8 серпня 2015 року.

Обґрунтовуючи свою заяву кредитна спілка зазначала, що поважною причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання є втрата виконавчого листа працівниками ВДВС під час поштового пересилання та отримання заявником його дубліката вже після спливу встановленого для цього строку.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відтак, враховуючи вищезазначені норми закону та матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що після переривання строк пред'явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з 29 грудня 2013 року та відповідно триває до 29 грудня 2014 року.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що після вступу в законну силу ухвали суду від 18 грудня 2014 року дублікат виконавчого листа виписано 30 квітня 2015 року, тобто по закінченню строку для пред'явлення його до виконання.

Саме на ці обставини, які підтверджують поважність причин пропуску стягувачем строку пред'явлення до виконання виконавчого документу і посилався заявник, однак суд не дав їм правильної юридичної оцінки.

Крім того, колегія суддів враховує наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства Права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 р. п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998 р., п.37).

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 р. (п.40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відтак, приймаючи до уваги, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, з огляду на вищенаведену практику європейського суду, колегія суддів приходить до переконання, що відмова в задоволенні заяви КС «Аккорд» про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання порушує саму сутність права заявника на доступ до суду.

Тому оскільки наведені заявником причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання є поважними, що є підставою для поновлення цього строку, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Відповідно її слід скасувати, постановивши нову ухвалу про задоволення заяви КС «Аккорд».

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Аккорд» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 3 грудня 2015 року скасувати.

Заяву кредитної спілки «Аккорд» задовольнити.

Поновити пропущений з поважної причини строк для пред'явлення до виконання виданого 30 квітня 2015 року Івано-Франківським міським судом дубліката виконавчого листа №0907/2301/2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Аккорд» 214 ,60 грн витрат по оплаті судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський