Справа № 212/9427/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Пустовіт О.Г.,

при секретарі: Гарасюта Л.К.,

розглянувши без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_2" про стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, -

В C Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року позивач звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_2 " (надалі - ПАТ "Євраз ОСОБА_2 "), який в подальшому уточнив позов, про стягнення недоплаченої зарообітної плати за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 07.02.1994 працював у відповідача в шахті «Ювілейна» дільниця № 5, 7 по професії - підземним прохідником, 24.07.2011 - звільнений був в звязку із виходом на пенсію. Вказує, що в 2012 році. дізнався, що відповідач на протязі останніх років його роботи, а саме в період з 1998 року по 2011 року не в повному розмірі виплачував заробітну плату за час щорічних відпусток. Звернувшись до відповідача із заявою, про виплату недоплаченої заробітної плати, за час щорічних відпусток за минулі роки, останній донарахував та виплатив йому 17.04.2012 заробітну плату за час щорічних відпусток за минулі роки (за період з 1998 року по 2011 року) в сумі 6 367 гривень 71 копійка. Позивач вважає, що відповідачем в звязку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, за час щорічних відпусток зобовязаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строків її виплати в сумі 4 714 гривень 22 копійки, надаючи при цьому розрахунок. Також, просить стягнути з відповідача 10 000 гривень за спричинену моральну шкоду, оскільки Відповідач незаконними діями невиплатою заробітної плати на протязі декількох років спричинив йому моральну шкоду. Він відпрацював у відповідача в шахті «Ювілейна» більше 17 років у підземних та шкідливих умовах праці, працював сумлінно, виконував вимоги законодавства про охорону праці, щоденно ризикував своїм здоровям та життям виконуючи трудові обовязки в підземних умовах праці, відповідач порушував законодавство про оплату праці недоплачуючи заробітну плату, порушував законодавство про охорону праці він отримав професійне захворювання. Вказане спричинило і спричиняє йому моральні страждання та переживання. Вказує, що недоплачена заробітна плата повинна була бути виплачена перед відпустками, і він міг би її використати на свій відпочинок, на лікування, на харчування, але цього не міг зробити і з кожним роком стан мого здоровя погіршувався і йому були встановлені професійні захворювання. Зазначає, що невиплатою заробітної плати порушений його спосіб життя, він змушений був докладати багато зусиль для організації свого життя.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з?явився, звернувся до суду з письмовим клопотання про розгляд справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ "Євраз ОСОБА_2" ОСОБА_4 надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутністю, вимоги позивача вважає безпідставними та такими що задоволенню не підлягають.

Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 07.02.1994 працював в шахті «Ювілейна» дільниця № 5, 7 по професії - підземний прохідник. Звільнений 24.07.2011 у звязку із виходом на пенсію.

Протягом роботи на підприємстві позивач неодноразово знаходився у відпустці.

У заявлений ОСОБА_5 спірний в період з 1998 року по 2011 року не в повному розмірі виплачував заробітну плату за час щорічних відпусток, а саме без корегування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_1 за весь період роботи на ПАТ «Євраз ОСОБА_2» заробітної плати за час відпусток.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ «Євраз ОСОБА_2» та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012 року та наказом № 295 від 16.02.2012 року, відповідачем визнано порушення порядку нарахування заробітної плати за час відпусток та визначено корегуючий коефіцієнт, який підлягає застосуванню для проведення розрахунку заборгованості, у вигляді: 1 + розмір підвищення тарифних ставок та окладів (в частках одиниці) х 0,71.

Після звернення позивача до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» з заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи, 17 квітня 2012 року відповідачем було проведено виплату коштів у розмірі 6 367 гривень 71 копійка, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 1998 року по 2011 рік, що підтверджується свідченнями самого позивача в позовній заяві.

Відповідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду, який обчислюється з дня, коли він дізнався про порушення свого права, що є днем проведення з ним остаточного розрахунку. Також, оскільки відповідачем не порушено право позивача на отримання належних грошових коштів при звільненні, то відсутні й підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (далі - Положення), встановлював зазначений вище порядок на період з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року.

Виходячи з аналізу зазначених норм та змісту п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням.

З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведено компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 01 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Отже, своєчасно невиплачені суми відшкодування шкоди з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі наведеного Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а з 01 січня 2001 року на підставі вказаного Порядку від 21 лютого 2001 року № 159.

При цьому п. 2 Положення встановлено, що компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи з січня 1998 року, якщо індекс інфляції цін на споживчі товари і тарифів послуг за цей період зріс більше як на один відсоток.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому необхідно враховувати, що вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, повинні бути заявлені в межах тримісячного строку, визначеного ст. 233 КЗпП України для вирішення таких спорів.

Дані положення норм матеріального права узгоджуються із роз'ясненням, що викладено в п. 25 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положенням ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу, надав тлумачення, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування завданої у зв'язку з цим моральної шкоди визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати, а також відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вказаної позиції дотримується й Верховний Суд України в постанові від 24.06.2015 року по справі № 6-116цс15, яка, відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ПАТ «Євраз ОСОБА_2» 17 квітня 2012 року виплатило ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6367,71 гривень, тому спір щодо розміру суми заробітної плати, належної до виплати, між сторонами відсутній.

Даний позов ОСОБА_1 подав до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу 08 вересня 2014 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, тобто більше ніж через два роки з дня отримання заробітної плати, яку належало виплати відповідачем після звільнення позивача, що свідчить про пропущення позивачем тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного суд відмовляє в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі ч.2 ст. 88 ЦПК України судовий збір по справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 27, 31, 84, 88, 197, 213-215, 218 ЦПК України, ч. 2 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 233 Кодексу Законів про працю, ст. 1167 Цивільного Кодексу України, Законами України: «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам частини доходів в зв'язку із порушенням строків їх виплати», постановами Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. №159 та від 29.12.1997р. №1427, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_2" про стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди - відмовити.

Судовий збір по справі віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт