Справа № 460/3572/14 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/708/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Левика Я.А. , Савуляка Р.В.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Бердихівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні вулицею загального користування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопада 2014 року позивач звернулась з позовом до відповідача, який заявами від 19.05.2015 року та 09.10.2015 року вимоги збільшила та в кінцевому просила постановити рішення яким зобов»язати відповідача в порядку усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування перенести огорожу до відновлення ширини дороги 4 м. згідно плану-схеми складеної комісією Бердихівської селищної ради та 0,5 м на кювет.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11.11.2015 року позов задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_4 демонтувати незаконно встановлену огорожу/паркан/ на вулиці загального користування/ заїзді до господарств ОСОБА_2 та ОСОБА_4 / в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області з метою відновлення ширини проїзної частини вулиці до 4 м. та не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні даною вулицею загального користування. В решті в позові відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржила відповідач. Вважає його незаконним в частині задоволення вимог позивача, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не врахував, що відношення до даного спору має інша особа - ОСОБА_6, земельна ділянка якого межує із заїздом території загального користування. Первинно позивач мав би звернутися до селищної ради за вирішенням конфлікту. Суд безпідставно відхилив клопотання про допит заявлених відповідачем свідків, які б підтвердили що заїзд мав ширину 3,5 м, підтвердженням цьому є старі фруктові дерева біля її огорожі, в тому числі горіх, якому біля 80 років, що свідчить тривалість існування огорожі садиби відповідача, а відтак непричетність її до самоуправних дій по перенесенню паркану. Позивач не довів, що саме відповідачем здійснено перенесення огорожі та захоплення в такий спосіб частини дороги, як не і доведено в цілому порушення її прав. Суд не встановив чи мало місце захоплення частини дороги сусідом ОСОБА_6, земельна ділянка, якого межує з дорогою з іншого боку і який вважає частково захопив частину дороги.

За таких обставин просить рішення скасувати та відмовити у позові в цілому .

При розгляді справи за апеляційною скаргою особа яка подала апеляційну скаргу та її представник доводи підтримали.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в разі непогодження з таким зобов»язати відповідача хоча б на пів метра відступити від дороги. Врахувати, що фактично має місце захоплення площі дороги відведеної на кювет. По цій причині атмосферні опади не мають стоку. Утрудненим є проїзд комбайну до садиби позивача, який використовується фактично особою, що здійснює представництво позивача.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомили. Бердихівська сільська рада листом від 22.01.2016 року просить справу розглянути у відсутності її представника. Вирішення справи покладає на розгляд суду. У відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності осіб, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній його частині таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд мотивував своє рішення тим, що сторони у справі є користувачами земельних ділянок згідно проектів забудови. До господарств сторін є спільний заїзд - вулиця загального користування. Суд вважав встановленим, що восени 2014 року відповідач у справі ОСОБА_4, як спадкоємець своєї матері ОСОБА_7 - попереднього користувача земельної ділянки, самовільно перенесла частину огорожі, захопивши частину земельної ділянки дороги загального користування. Доказом протиправних дій відповідача суд визнав акт № 20 від 08.10.2014 року комісії Бердихівської селищної ради, за змістом якого відповідач без згоди сусідів розширила свою земельну ділянку за рахунок вулиці. Останній запропоновано встановити огорожу паркану до попереднього стану.

Оскільки на виконання такого рішення відповідач лише частково перенесла паркан, що встановлено актом обстеження такої ж комісії від 22.10.2014 року № 22 і на певній ділянці ширина вулиці становить 3, 32 м - 3, 85 м, суд зобов»язав відповідача вчинити такі дії з метою забезпечення ширини вулиці до 4 х метрів, вважаючи, що такими діями порушено права позивача у справі. З посиланнями на вимоги ст. 15, 16 ЦК України та положення ст. ст. 103, 152 Земельного кодексу України прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

З обґрунтованістю таких висновків суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Вважаючи встановленими обставини, що сторони у справі є користувачами земельних ділянок, суд фактично керувався мотивами позовної заяви та технічною документаціє на забудову буднику, на і»мя ОСОБА_2 за 1977рік, копією Свідоцтва на забудову садиби із даними про план земельної ділянки площею 925 м кв, за даними якою така частково межує з господарством ОСОБА_7 / а.с. 19./ та рішення Яворівської районної ради депутатів трудящих від 7 липня 1977 року № 227, за яким позивачу надано під будівництво 0, 00925 га / а.с. 20. /

За такими даними убачається, що частина дороги, з приводу якої виник спір не межує з ділянкою позивача, а межує з ділянкою, котрою користується відповідач, є частиною вулиці між господарствами відповідача ОСОБА_4 та іншої особи ОСОБА_6, котра участі у справі не брала / а.с. 24./

Тобто, спір між сторонами виник щодо частини дороги, яка на твердження позивача в певній її частині звужена відповідачем з 4 - до 3, 32 - 3, 85 м, чим порушено її права.

Однак позивач не довів, а суд не встановив, і не доведено це матеріалами справи, які саме права позивача ОСОБА_2 є порушеними внаслідок вчинення, на її твердження дій відповідачем ОСОБА_4, про що відображено у зазначених вище актах від 08.10.2014 року та 22.10.2014 року, на які послався суд і безпідставно вважав акт від 08.10. 2014 року рішенням, яке підлягало б виконанню.

Позивач не надала суду доказів, за яких можна будо б визначити первинну ширину дороги, з приводу частини якої виник спір.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача визнав, що жителем села - громадянин ОСОБА_6, чиє господарство напроти господарства відповідача, тобто по іншу сторону дороги, також встановлена огорожа своєї ділянки із частковим її зміщенням в сторону дороги, хоча вважає таке зміщення незначним. Суд на такі пояснення позивача уваги не звернув та не встановив даних про відповідність земельних ділянок правовстановлюючим документам осіб, ділянки яких межують із спільною частиною дороги, відтак не повно з»ясував обставини справи.

При огляді оригіналу плану земельної ділянки позивача ОСОБА_2, копія якої на а.с. 19 та 38 встановлено, що оригіналу відповідає копія, що на а.с. 19, де відсутнє позначення ширини дороги 7 м, про що твердить представник позивача і не звернув увагу про відсутність в цій частині цифрових даних про ширину дороги. Крім того, такий план стосується земельної ділянки позивача і не відображає даних про спірну частину дороги, землі якої відносяться до земель села.

Схеми, яка враховані судом, як підтвердження ширини частини спірної дороги 4 метри складені землевпорядником за участю депутатів селищної ради на заяву ОСОБА_2 не містять посилань на план чи інші документи, які б підтверджували в цій частині підстави позову /а.с. 24, 34 36 /.

Викопіювання плану проекту забудови ОСОБА_4, в якому є позначення ширини дороги 4 м між господарствами ОСОБА_7 та з протилежного боку- господарством іншої особи -/за іншими матеріалами справи ОСОБА_6 / не підтверджують протиправність дій саме відповідача у справі.

Крім того, позивач не довела і не надала доказів порушення її прав зміщенням дороги на певній ділянці у сторону її звуження. Доказів утруднення проходження габаритного транспорту на спірній ділянці - позивачем також не надано. Її представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції ствердив про незручності у проїзді габаритною технікою саме йому, а не позивачу, однак самостійного позову не заявляв. Які саме права позивача є порушеними - не пояснив.

Враховуючи розташування будинковолодіння позивача, спірна ділянка дороги з таким не межує, тому вважати порушеними права позивача діями відповідача у справі підстав немає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом ч.2 ст.152 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування заданих збитків.

Матеріалами справи встановлено, що позивач у розумінні означеної норми відношення до спірної земельної ділянки немає, а доказів порушення її права, як користувача присадибної ділянки та будинку, про що лише зазначено у позовній заяві - суду не надала. Рішення про надання ОСОБА_2 земельної ділянки під забудову в розмірі 0, 0925 г від 10.05.1977 року не спростовує позицію судової колегії з врахуванням вимог зазначеної вище норми закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст. 313,ч.2 ст. 314 , ст. 316, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року в частині задоволення вимог та зобов»язання ОСОБА_4 демонтувати незаконно встановлену огорожу /паркан/ на вулиці загального користування / заїзді / до господарств ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області, з метою відновлення ширини проїзної частини вулиці до 4 м. та не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні даною вулицею загального користування скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 269 гривен за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді