АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2781/16 Головуючий 1 інст. Чередник В.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним відмови від спадщини, свідоцтва, виданого на право власності в порядку спадкування частково недійсним, визнання права власності в порядку користування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Восьма Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним відмови від спадщини, свідоцтва, виданого на право власності в порядку спадкування частково недійсним, визнання права власності в порядку користування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 27 червня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

Проживали вони постійно та були зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1.

09 серпня 2014 року ОСОБА_3 померла та після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги залишився він як чоловік та донька від першого шлюбу, ОСОБА_1, інших спадкоємців не має.

У встановлений законом строк для прийняття спадщини, він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу до володіння спадщиною, так як постійно продовжив проживати та був зареєстрованим за адресою спадкової квартири.

При оформленні права на спадщину ОСОБА_1 умовила його вчинити відмову від спадщини на її користь, пообіцяла до смерті догляд за ним, утримання та забезпечення житлом саме в цій квартирі.

В результаті впливу тяжких обставин, в яких він опинився, а саме що він є інвалідом другої групи , залишився одиноким після смерті дружини у безпорадному стані, був вимушений на вкрай невигідних для себе умовах відмовитися від спадщини, а відповідач свідомо використала такий його стан для вчинення правочину в своїх інтересах.

Після відмови від спадщини на її користь та одержання нею свідоцтва про право на спадщину тобто на квартиру, в якій залишився проживати він, ОСОБА_1 почала виживати його з квартири, наполягати щоб він виселився з цієї квартири, що свідчить про те що в її діях є наявність умислу щодо яких вона ввела його в оману і заволоділа часткою спадщини, яка повинна належати йому по закону.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 02 березня 2016 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсною відмову від прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася після смерті його дружини ОСОБА_3, померлої 09 серпня 2014 року та складалась з однокімнатної квартири в АДРЕСА_2, загальною площею 32,0 кв.м..

Визнано недійсним свідоцтво видане ОСОБА_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом в 1/2 частині квартири АДРЕСА_3, після смерті матері ОСОБА_3, видане Восьмою Харківською Державною нотаріальною конторою.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті дружини ОСОБА_3, померлої 09 серпня 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд вийшов за межі позову, визначивши за позивачем право власності на квартиру у розмірі більшому ніж він просив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам вказаних норм цивільного процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Розглядаючи спір, суд повно, всебічно зясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами та нормами матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 дружина позивача ОСОБА_2 та матір відповідача ОСОБА_1, померла 09 серпня 2014 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_4.

Вказана квартира належала померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло №1725 від 31 січня 2000 року (а.с.61).

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №327 (а.с.12).

Відповідно даних паспорта ОСОБА_2 (а.с.5) за адресою квартири АДРЕСА_5 останній зареєстрований з 05 липня 2007 року.

Після смерті дружини ОСОБА_2 продовжує мешкати у спірній квартирі (а.с.9), виконує всі обовязки по оплаті комунальних послуг.

У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України чоловік та донька померлої ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги.

ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу з заявою про відмову від спадщини (а.с.56).

06 березня 2015 року приватним нотаріусом на імя ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається зі спірної квартири (а.с.45).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи недійсною його відмову від прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в ? частині спадкової квартири та визнання права власності на цю ? частину квартири за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3, померлої 09 серпня 2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_2 про відмову від спадщини не відповідала волі останнього, складена вона з порушенням норм діючого законодавства, останній помилявся щодо істотних обставин справи.

При цьому суд прийняв до уваги, що заява про відмову від спадщини ОСОБА_2 датована ще за життя дружини 22 липня 2014 року, коли спадщина ще не була відкрита (а.с.56).

Приймаючи до уваги дійсні обставини справи, встановлені судом в ході розгляду справи, вік позивача, його стан здоровя, той факт, що крім спірної квартири, іншого житла на праві власності чи праві користування він не має, судова колегія з висновком суду першої інстанції погоджується, находить його таким, що відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, положенням ст. ст. 203, 215, 216 та нормам глави 87 «здійснення права на спадщину» ЦПК України.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу, тобто недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З огляду на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості судова колегія вважає, що рішення суду з урахуванням ухвали про виправлення описки ухвалене на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, з урахуванням особливості та характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для визнання його незаконним та необґрунтованим колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За положеннями ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -