Провадження № 2/234/38/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2016 року Краматорський міський суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Лутай А.М.

при секретарі Янакій С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 центру медико соціальної експертизи про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, відшкодування заробітної плати, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16 липня 2015 року звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до ОСОБА_2 центру медико - соціальної експертизи, в якій зазначив, що з 2004 року він працює на посаді лікаря експерта міжрайонної медико соціальної експертизи, має кваліфікацію лікаря вищої категорії та є кандидатом медичних наук. З 2010 року у нього з керівництвом МСЕК склалась конфліктна ситуація повязана з тим, що він захистив кандидатську дисертацію і став претендувати на посаду голови МСЕК. Ще однією причиною негативного відношення до нього є те, що він намагався звернути увагу на корупційні та злочинні дії посадових осіб ОЦ МСЕ, що виразилося у специфічних способах організації діяльності комісій та підбір кадрів. Результатом цього стала повсякденна практика незаконного винесення рішень про інвалідізацію осіб та розкрадання державних коштів. З зазначеного часу його цькують, про його професійні та ділові якості поширюють негативну інформацію. Також, за два місяці 2013 року його незаконно було позбавлено частини заробітної плати. Незважаючи на підтримку профспілкової організації він зміг повернути заробітну плату шляхом звернення до суду. Для доказу його так би мовити непрофесійності йому доручали виконувати розпорядження, виконати які неможливо. Йому неодноразово не надавалися відповіді, він позбавлявся можливості користуватися послугами представника. Із скаргами про це він неодноразово звертався до своїх керівників різного рівня і у суд. Однак все це не допомогло. Всупереч вимогам законодавства 15.11.2013 року наказом №709-к з 02.12.2013 року його було звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України. Як зазначено у наказі, підставою для звільнення була його заява від 14.11.2013 року про звільнення за власним бажанням. Однак заяви про звільнення з роботи за власним бажанням він не подавав. Крім того, на час звільнення він перебував на стаціонарному лікуванні. Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 12.06.2014 року його було поновлено на роботі та компенсована заробітна плата за час вимушеного прогулу. Відповідно до листа міністерства соціальної політики України від 08.07.2014 року №7302/3/14-14/13 він подав заяву про відпустку за свій рахунок у звязку з необхідністю вивезти родину за межі зони АТО, щоб після цього приступити до виконання своїх обовязків. Незважаючи на це 20.10.2014 року головою меж рай МСЕК №4 ОСОБА_4 його знову не допустили до роботи. 22.06.2014 року його не пустили на профспілкові збори з участю представника. Звертання до керівництва МСЕ в тому числі до ОСОБА_3 результатів знову не дали. Йому дотепер не відомо коли та ким прийнято рішення про недопущення його до роботи.

Позивач просить визнати незаконними дії ОСОБА_2 центру медико соціальної експертизи із недопущення його до роботи, поновити його на роботі на посаді лікаря експерта міжрайонної медико соціальної експертної комісії №4 м.Донецька, або тої комісії в яку вона реорганізована, а також відшкодувати йому заробітну плату з 20.10.2014 року по час поновлення на роботі як вимушений прогул.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 центру медико соціальної експертизи ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову з тих підстав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі вже були розглянуті 12.06.2014 року Калінінським районним судом м.Донецька. Повторне звернення до суду з такими вимогами є безпідставним, тому що інформація щодо повного або часткового виконання вказаного рішення відсутня. Вся інформація та документи знаходяться у м.Донецьку. Також зазначила, що 21.11.2014 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям ОСОБА_6 та Луганської областей» і у звязку з продовженням проведення на території Донецької області антитерористичної операції та з метою організації роботи підпорядкованих закладів на належному рівні, враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», на виконання розпорядження голови облдержадміністрації від 12.11.2014 року №680 «Про організацію виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595» зі змінами від 18.11.2014 року №692 Департаментом охорони здоровя ОСОБА_6 обласної державної адміністрації було видано наказ про тимчасове переміщення закладів охорони здоровя, в тому числі обласного центру медико соціальної експертизи. 26.03.2015 року згідно відомостей з ЄДРПОУ було зареєстровано нову юридичну адресу для ОЦ МСЕ на підконтрольній Україні території, а саме: м.Краматорськ, вул..Дніпропетровська, 14. До міста Краматорська переїхав лише тільки керуючий склад працівників ОЦ МСЕ, тобто на непідконтрольній Україні території так і залишилися усі відділення районні, міжрайонні МСЕ, які працюють як і раніше, але не підпорядковані ОЦ МСЕ.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог та пояснила, що в 2014 році вона працювала на посаді заступника головного лікаря ОСОБА_2 центру медико соціальної експертизи. Їй було відомо, що рішенням суду ОСОБА_1 був поновлений на посаді лікаря ортопеда травматолога міжрайонної МСЕК №4 м.Донецька однак, відповідного наказу по центру вона ніколи не бачила. В березні 2015 року, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, ОСОБА_2 центр медико соціальної експертизи було перереєстровано в м.Краматорськ та затверджений новий штатний розклад. На час перереєстрації центру та після цього ОСОБА_1 жодним чином не виявив бажання працювати в ньому. Вони, якщо б і хотіли звільнити ОСОБА_1, все одно не мали на це можливості, оскільки останній не зявлявся до центру.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог та пояснила, що в 2014 році вона разом із ОСОБА_1 працювала в міжрайонній МСЕК №4 м.Донецька, на посаді голови комісії. Їй нічого не відомо про поновлення позивача на роботі, оскільки відповідного наказу вона не бачила. З початком бойових дій в м.Донецьку ОСОБА_1 зник і більше чотирьох місяців не зявлявся на роботі. Коли в жовтні 2014 року ОСОБА_1 зявився на роботі, вона попросила його написати пояснювальну записку на імя головного лікаря з приводу відсутності на роботі. Позивач відмовився це робити та знову зник і більше не зявлявся. Не допустити ОСОБА_1 до роботи вона не могла, оскільки це не входить до її компетенції .

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.232 ч.1 п.2 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у ч.3 ст.221 і ст.222 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в 2001 році був прийнятий на роботу до ОСОБА_6 обласного центру медико-соціальної експертизи на посаду лікаря-експерта (травматолога) обласної МСЕК №4.

Наказом відповідача ОСОБА_6 обласного центру медико-соціальної експертизи №709 від 15.11.2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 02.12.2013 року. На час звільнення позивач займав посаду лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК №4 м.Донецька.

Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька Донецької області від 12.06.2014 року визнано незаконними дії ОСОБА_6 обласного центру медико-соціальної експертизи із звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи наказом №709 від 15.11.2013 року за ст.38 КЗпП України з 02.12.2013 року та поновлено ОСОБА_1 з 02.12.2013 року на попередньому місці роботи на посаді лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК №4 м.Донецька.

Згідно листа Департаменту охорони здоровя ОСОБА_6 обласної державної адміністрації №01/34-2099 від 25.12.2015 року, ОСОБА_1 поновлений на роботі 02.12.2013 року згідно наказу від 13.04.2014 року №308-к по закладу, виданого на підставі рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 12.06.2014 року №2/256/511/14.

21.11.2014 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям ОСОБА_6 та Луганської областей» і у звязку з продовженням проведення на території Донецької області антитерористичної операції та з метою організації роботи підпорядкованих закладів на належному рівні, враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», на виконання розпорядження голови облдержадміністрації від 12.11.2014 року №680 «Про організацію виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595» зі змінами від 18.11.2014 року №692 Департаментом охорони здоровя ОСОБА_6 обласної державної адміністрації було видано наказ №278 про тимчасове переміщення закладів охорони здоровя на територію підпорядковану Україні, в тому числі обласного центру медико соціальної експертизи. Міжрайонна МСЕК №4 м.Донецька не ввійшла до переліку закладів, що переміщуються та на сьогоднішній день знаходиться на непідконтрольній Україні території, що підтверджується додатком до наказу департаменту охорони здоровя облдержадміністрації від 21.11.2014 року №278 та довідкою ОСОБА_2 центру медико-соціальної експертизи б/н від 17.08.2015 року.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, місцезнаходженням ОСОБА_2 центру медико-соціальної експертизи на теперішній час є місто Краматорськ Донецької області, вул.Дніпропетровська, буд.14.

Згідно п.2 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, з огляду на положення цивільно-процесуального законодавства слід зазначити, що -

Статтею 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути допустимими, що виявляється у тому, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.60 ч.3, 4 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вказане, по справі, що розглядається, відсутні обєктивні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на роботі, оскільки як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, на підставі рішення Калінінського районного суду м.Донецька Донецької області від 12.06.2014 року, з 02.12.2013 року був поновлений на посаді лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК №4 м.Донецька, і доказів того, що його було звільнено після цього, суду не було надано.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача з приводу недопущення його до роботи 20.10.2014 року. Як зазначила в судовому засіданні третя особа ОСОБА_4, коли в жовтні 2014 року ОСОБА_1 зявився на роботі, вона попросила його лише написати пояснювальну записку на імя головного лікаря з приводу відсутності на роботі. Не допустити ОСОБА_1 до роботи вона не могла, оскільки не мала на те повноважень. Такі доводи третьої особи в судовому засіданні спростовані не були, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними дій відповідача щодо недопущення його до роботи.

Що ж стосується вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вважає, що ці вимоги, з огляду на вищевказане, також не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не було встановлено той факт, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі з вини відповідача. Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що коли вона в жовтні 2014 року попросила написати позивача пояснювальну записку з приводу тривалої відсутності на роботі, він відмовився це робити та знову зник і більше на роботі не зявлявся. Не допустити позивача до роботи вона не могла, оскільки не мала таких повноважень. Такі доводи третьої особи в судовому засіданні не були спростовані. Як пояснив сам позивач, 25 липня 2014 року він звернувся до головного лікаря ОСОБА_2 центру медико-соціальної експертизи із заявою про надання йому, на підставі листа Міністерства соціальної політики України від 08.07.2014 року №7302/3/14-14/13 «Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах», відпустки без збереження заробітної плати до закінчення антитерористичної операції та встановлення в країні законного порядку. Однак, в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження того, що позивачу дійсно була надана ця відпустка і на який строк.

Керуючись Кодексом законів про працю України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_2 центру медико соціальної експертизи про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, відшкодування заробітної плати.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна і резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 26.02.2016 року. Повний текст рішення виготовлений 02.03.2016 року.

Суддя ОСОБА_7