УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, посилаючись на те, що 15 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор марки «Jinma 354 С». Вартість предмета лізингу становить 71 900 грн. На виконання умов даного договору 15 листопада 2014 року він сплатив на користь відповідача комісію за організацію у розмірі 7 190 грн та 17 листопада 2014 року сплатив авансовий платіж у розмірі 35 950 грн. Після спливу 90 робочих днів з моменту сплати на користь відповідача комісії за організацію у розмірі 7 190 грн та авансового платежу у розмірі 35 900 грн, відповідач повідомив його про збільшення вартості предмета лізингу та посилаючись на п. 5.4 договору просив доплатити різницю по авансовому платежу та комісії, з огляду на збільшення їх розміру. Він не не погодився з такими вимогами відповідача, а останній відмовився передавати предмет лізингу. Позивач зазначив, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки його не було посвідчено нотаріально, а також з огляду на те, що у договорі містяться несправедливі умови по відношенню до нього як споживача фінансових послуг.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року, позов задоволено. Визнано договір фінансового лізингу від 15 листопада 2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_4 недійсним. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 7 190 грн - сплачену комісію за організацію та 35 950 грн сплачений авансовий платіж. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 806, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що оспорюванний договір фінансового лізингу за своєю природою не відповідає принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для визнання договору недійсним в цілому із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур