Справа№ 640/9410/16-ц
"25" листопада 2016 р.
Київський районний суд міста Харкова:
головуючий - суддя Золотарьова Л.І.
за участю секретаря - Бломберус С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками, -
10.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за розписками від 02.04.2015 року та від 22.04.2015 року у розмірі 522 106 грн. 95 коп., стягнути судовий збір 5221,07 грн.
Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. За клопотанням відповідача розгляд справи переносився на інші дати неодноразово, причини неявки відповідача суд вважає неповажними, тому справа підлягає розгляду у його відсутність.
Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з оригіналом розписки, 02.04.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову позику у розмірі 8000 доларів США, яку зобовязався повернути 02.06.2015 року.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Позивач просить стягнути грошові позики в еквіваленті станом на 10.06.2016 року за курсом 1 долар США = 25 грн., що у сумі складає 475 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що відповідач позику за розпискою від 02.04.2015 року зобовязався повернути 02.06.2015 року, то прострочення виконання зобовязання має місце з 03.06.2015 року по 10.06.2016 року (373 дні).
У звязку з цим, стягненню з відповідача підлягає три відсотки річних від суми боргу за період з 03.06.2015 року по 10.06.2016 року (373 днів) у розмірі 6 131 грн. 51 коп. (8 000 х 25 х 0,03 х 373/365 = 6131,51).
За розпискою від 22.04.2015 року відповідач зобовязався повернути позику до 22.06.2015 року, тому прострочення виконання зобовязання має місце з 23.06.2015 року по 10.06.2016 року (353 дні).
У звязку з цим, стягненню з відповідача підлягає три відсотки річних від суми боргу за період з 23.06.2015 року по 10.06.2016 року (353 днів) у розмірі 7978 грн. 77 коп. (11 000 х 25 х 0,03 х 353/365 = 7978,77).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
Нормами вищезазначеного Закону передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.
Враховуючи, що предметом договорів позик за розписками від 02.04.2015 року та 22.04.2015 року є грошові кошти надані в іноземній валюті (доларах США), то інфляційні витрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягненню не підлягають.
У звязку з цим, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат на суму простроченого боргу за вказаними розписками задоволенню не підлягають.
Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 4884 грн. 79 коп. (200000 + 275 000 + 7978,77 +6131,51 = 489110,28; 489110,28 х 5221,07 / 522782,19 = 4884,79)
Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, ст.ст. 525,530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну заборгованість за розпискою від 02.04.2015 року у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн., трьома відсотками річних 6131 (шість тисяч сто тридцять одну) грн. 51 коп.,
основну заборгованість за розпискою від 22.04.2015 року у розмірі 275000 (двісті сімдесят пять тисяч) грн., трьома відсотками річних 7978 (сім тисяч девятсот сімдесят вісім) грн. 77 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4884 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн. 79 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 10 днів з дня його отримання.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.