22-ц/775/240/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Принцевська В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Принцевської В.П.,

суддів Сорока Г.П., Гаврилової Г.Л.

при секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, визначення її місця проживання, стягнення аліментів, відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що з 2008 року по вересень 2014 року вона мешкала з відповідачем однією родиною без реєстрації шлюбних відносин. Від сумісного життя з відповідачем має неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2014 року шлюбні відносини припинені в звязку із схильністю відповідача до шкідливих звичок та домашнього насилля. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з нею. В жовтні 2014 року відповідач, після того, як тимчасово взяв дитину до себе, відмовився добровільно її повертати. В звязку із чим вона зверталась в до органів внутришніх справ з заявою, після чого відповідач дитину повернув. 30.11.2014 р. відповідач вдруге відмовився повертати дитину, що 05.12.2014 року стало приводом для повторного звернення до ОВС з відповідною заявою, однак дитина все ще знаходиться з відповідачем. Позивачка працевлаштована в ДП «Маріупольський морський торговельний порт» тальманом, має стабільний заробіток, позитивно характеризується, забезпечена житлом та може створити всі умови для мешкання дитини. Тому просила відібрати дитину у відповідача, визначити її місце мешкання з позивачкою, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача щомісяця. Також діями відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки вона змушена постійно перейматись станом здоровя дитини, в позивачки порушився звичний спосіб життя, дитина перебуває з людиною, яка на її думку може завдати їй шкоди. Відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень також просила стягнути з відповідача на її користь.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, обгрунтовуючи його тим, що з листопада 2008 року по вересень 2014 року сторони мешкали за його місцем проживання в фактичному шлюбі. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2014 року сторони мешкали на найманій квартирі. За дитиною доглядала відповідачкаю. Спільне життя було припинено в результаті постійних сварок. В вересні 2014 року, не зважаючи на те, що вони все ще мешкали разом та вели спільне господарство, відповідачка привела чоловіка, та змусила позивача залишити житло. Відповідачка вихованням дитини не займається взагалі, бере дитину не більше ніж на одну-дві доби та потім повертає до його місця мешкання. До грудня 2014 року донька не відвідувала дошкільний учбовий заклад, куди була оформлена ним та його матірю, не зважаючи на те, що відповідачка всіляко перешкоджала цьому, з весь період відвідування дитиною дитячого закладу вона туди жодного разу не зявилась, не цікавиться розвитком дочки. Він визнає той факт, що відповідачка дійсно намагалась взяти дитину до себе наприкінці листопада початку грудня 2014 року, але він відмовився оскільки вона мала намір перешкодити оформленню дитини в дитячий садок. Дочка весь час мешкає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка належним чином не приділяє дитині уваги, не має бажання займатись її вихованням та розвитком, що в майбутньому може зашкодити дитині. На відміну від відповідачки, яка не має свого житла, він житлом забезпечений. Від цього просив визначити місце проживання дитини з ним, та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини.

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалася на те, що суд не повно з»ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, а її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні просила ухвалити рішення по даній справі на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом правильно встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Сторонами не заперечується, що до вересня 2014 року вони проживали разом однією сімєю. А з зазначеного періоду окремо. Дочка залишилася проживати з ОСОБА_1

Також сторонами не заперечується, що в середині листопада 2014 р. ОСОБА_1 передала дитину ОСОБА_2, та з кінця листопада 2014 р. дочка постійно мешкає за адресою проживання батька.

Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом також правильно встановлено, що і ОСОБА_1, і ОСОБА_2 обидва працюють, отримують стабільну заробітну плату, позитивно характеризуються, не перебувають на обліку в наркологічному диспансері.

Згідно повідомлень Дошкільного навчального закладу № 153 08.12.2014 р. ОСОБА_3 було влаштовано до зазначеного закладу після неодноразових дзвінків керівника матері. Мати дитини дочку у дитсадок не приводила, не забирала, бачиться з нею рідко. Дитина соціально адаптована, компетентна. Розвиток відповідає віку. Приводять та забирають дитину бабка, дід та батько, які і замаються вихованням дитини. Вихователі та психолог маму не бачили.

Згідно характеристики ОСОБА_3 з вересня 2014 р. відвідує танцювальний гурток, на заняття її водять баба, дід та батько. Мати дитини успхами дочки не інтересується. Викладач з мамою дитини не знайомий.

Згідно довідки КЗ КДЮСШ № 2 та Будинку творчості ОСОБА_3 з вересня 2015 р. відвідує спортивну секцію та гурток образотворчого мистецтва, на заняття її приводять батько, баба та дід. З матірю дитини адміністрація не знайома.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.02.2015 р. ОСОБА_1 проживає у найманій трикімнатній квартирі разом із чоловіком та дочкою ОСОБА_4, умови проживання задовільні. Одна з кімнат обладнана для проживання та розвитку малолітньої дитини.

Актами обстеження умов проживання від 30.12.2014 р. та 03.11.2015 р. підтверджується, що ОСОБА_3 проживає разом із батьком, дідом та бабою у чотирикімнатній квартирі. Квартира благоустроєна та обладнана всім необхідним для проживання та розвитку малолітньої дитини.

Фотокартками зазначеної квартири також підтверджуються дані, викладені в вищезазначених актах від 30.12.2014 р. та 03.11.2015 р.

З санаторно-курортної книжки вбачається, що ОСОБА_2 оздоровлював доньку на курорті Трускавець.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 її місце проживання доцільно визначити за місцем проживання її батька, враховуючи прихильність дитини до батька, створені для виховання, розвитку, оздоровлення, навчання умови.

Статтею 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з положеннями принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 pоку дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Судом правильно встановлено і сторонами не заперечується, що до вересня 2014 року вони проживали разом однією сімєю. А з зазначеного періоду окремо. Дочка залишилася проживати з ОСОБА_1

З довідки № 286 Голови КСН «Портовський» від 8 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3, 2009 року народження, проживає з матір»ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

Також сторонами не заперечується, що в середині листопада 2014 р. ОСОБА_1 передала дитину ОСОБА_2, та з кінця листопада 2014 р. дочка постійно мешкає за адресою проживання батька.

12 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2, що свідчить про те, що відповідач без дозволу матері залишив дитину проживати за своєю адресою.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.02.2015 р. ОСОБА_1 проживає у найманій трикімнатній квартирі разом із чоловіком та дочкою ОСОБА_4, умови проживання задовільні. Одна з кімнат обладнана для проживання та розвитку ОСОБА_3: в кімнаті зроблено косметичний ремонт, є дитяче ліжко, шкаф, багато дитячих іграшок, книг, дитячого одягу.

Апеляційним судом ретельно перевірено обставини справи та встановлено повну відсутність будь яких виняткових обставин, які б давали підставу для розлучення ОСОБА_3, 2009 року народження з її матір'ю ОСОБА_1

Також апеляційний суд перевірив доводи ОСОБА_1 та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими тому, що суд першої інстанції неповно з»ясував обставини справи. Судом не було перевірено пояснення ОСОБА_1 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім»ї. Згідно відповіді Начальника Приморського ВП Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій обл.. підполковника поліції ОСОБА_5 на запит апеляційного суду, який було зроблено за клопотанням ОСОБА_1, ОСОБА_2, який проживає за адресою АДРЕСА_2, 26.12.2014 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення» (вчинення насильства у сім»ї): протокол про вчинення адміністративного правопорушення ДО № 220249 від 26.12.2014 року. Згідно постанови Приморського районного суду № 266/149/15-п від 26.02.2015 року за вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення» та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 51 грн.

Тобто ОСОБА_2 було вчинено насильство в сім»ї в період, коли донька ОСОБА_3 вже проживала за його адресою без дозволу матері ОСОБА_1

Також судом не було з»ясоваано, що ОСОБА_2 двічі притягувався до кримінальної відповідальності: вироком Приморського районного суду м.Маріуполя від 2 серпня 2002 року за скоєння злочинів, які передбачені ст.ст. 185 ч.3, 190 ч.2 КК України, з призначенням покарання 5 років позбавлення волі з застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки і 6 місяців; вироком Приморського районного суду м.Маріуполя від 25 травня 2004 року за скоєння злочинів, які передбачені ст.ст. 129 ч.1, 185 ч.2 КК України, з призначенням покарання 5 років позбавлення волі з застосуванням вимог ст.ст. 70 ч.1, 71 КК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу позивачки частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Маріуполя, місце проживання її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м.Маріуполя.

Малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.Маріуполя, відібрати у ОСОБА_2 та передати матері ОСОБА_1.

На підставі вимог ст.ст. 180, 182 СК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частина від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, який встановлено Законом для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2016 року - моменту набрання рішенням апеляційного суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь суми моральної шкоди необхідно відмовити тому, що при вказаних правовідносинах, які виникли між сторонами по даній справі, Законом не передбачено відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в відшкодування судових витрат 758,85 грн.

Також стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 243,60 грн. за подачу позову до суду першої інстанції та 267,96 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Маріуполя, місце проживання її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м.Маріуполя.

Малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.Маріуполя, відібрати у ОСОБА_2 та передати матері ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частина від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, який встановлено Законом для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2016 року - моменту набрання рішенням апеляційного суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в відшкодування судових витрат 758,85 грн. (сімсот п»ятдесят вісім грн.. 85 коп.).

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) за подачу позову до суду першої інстанції та 267,96 грн. (двісті шістдесят сім грн. 96 коп.) за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді