АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2420/16 Справа № 183/6907/15 Головуючий у 1 й інстанції - Юр'єва Т. І. Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 - Радільчук Наталії Іванівни,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільним майном та визначення часток у праві власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири спільним майном та визначення часток у праві власності на квартиру, посилаючись на те, що 20.12.1999р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. У червні 2011р. шлюбні відносини між ними припинилися, вони проживають окремо. В період шлюбу за спільні кошти з відповідачем вони придбали квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Вона вважає, що вказана квартира є спільним майном з відповідачем. Вона просить визначити частки у спільному сумісному майні, а саме по ? частини вказаної квартири за кожним із них.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено та визнано, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Визнано частки у спільному майні ОСОБА_2 і ОСОБА_4 рівними, а саме: визнано право ОСОБА_4 на ? частину квартири, загальною площею 29,3кв.м., житловою площею 17,8кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 - Радільчук Н.І. просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у період з 30.12.1999р. по 26.10.2015р. перебували у шлюбі.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.01.2008р., ОСОБА_2 в порядку приватизації став власником АДРЕСА_2

Згідно договору купівлі-продажу від 19.08.2010р. ОСОБА_2 продав вказану квартиру за 201 450грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.11.2010р. ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 за 43 494грн.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, ринкова вартість спірної квартири складає 44 995грн.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружин та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно роз'яснень п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що АДРЕСА_2 складалась з 3 кімнат, і була надана відповідачу у 2007р. на склад сім'ї 4 особи: у тому числі на нього, позивачку, сина позивачки від першого шлюбу і їх доньки, і всі вказані особи були зареєстровані в квартирі. У подальшому за домовленістю з відповідачем, дружина і діти знялися з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі для того, щоб відповідач приватизував вказану квартиру, з метою її продажу та придбання квартири у м. Новомосковську.

Після приватизації квартири відповідач у серпні 2010р. продав вказану квартиру, за 201 450грн., що в еквіваленті становило 25 500 доларів США, і у листопаді 2010р. придбав за 43 494грн., а решта коштів від продажу квартири в м. Павлограді залишилась в родині, а також була використана на ремонт спірної квартири.

Встановивши, що спірна квартира сторонами була придбана за спільні кошти у період перебування їх в шлюбі, суд правильно прийшов до висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1, та визнав частки у спільному майні ОСОБА_2 і ОСОБА_4 рівними, і визнано право ОСОБА_4 на ? частину вказаної квартири, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законим та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з посиланням на те, що набута ним за кошти, які він отримав від продажу приватизованої ним квартири, а тому є його особистою власністю безпідставні, оскільки діючим на час виникнення між сторонами правовідносин законодавством не вважалось що житло, яке набуте було особою за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є його особистою власністю, а тому приватизована ним квартира в 2008р. визнається спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права з посиланням на те, що судом при розгляді справи було зазначено, що він повинен був звернутись до суду з зустрічним позовом в порядку ст. 392 ЦК України не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки таке посилання не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Таким чином рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303,304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: