АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що згідно кредитного договору № б/н, укладеного 31 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір і підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України.

Згідно п.8.6 Умов надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень і 5 % від суми позову.

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/616/2014 р. Головуючий у І інстанції: Мізюк В.М.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Відповідач ОСОБА_1 порушив зобов'язання за кредитним договором і заборгованість станом на 31 січня 2015 року становить 21574,35 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 5896,97 гривень, за відсотками в розмірі 12346,15 гривень, заборгованість по комісії в розмірі 1827,69 гривень, 500 гривень фіксованої частини штрафу, 1003,54 гривні відсоткової частини штрафу.

ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 21574,35 гривень та судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк», подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом було надано неналежну оцінку матеріалам та обставинам справи. Просило скасувати рішення Кіцманського районного суду і ухвалити нове, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Строк позовної давності починається з 01.02.2009 року, оскільки відповідач повинен був сплатити щомісячний платіж, який не сплатив, що відображено в розрахунку заборгованості. Належного виконання договору відповідач не здійснив, а відтак зобов'язання не припинилося.

Крім того 31 серпня 2012 року ОСОБА_1 здійснив часткове погашення заборгованості на суму 1214,55 грн.,які були направлені на погашення пені, тобто суд першої інстанції допустив неповноту судового слідства, не звернув уваги на переривання строку позовної давності, та дати виникнення права на стягнення простроченої заборгованості.

Також вказує, що судом першої інстанцій не враховано, що позовну давність необхідно окремо рахувати від кожного нарахованого, але несплаченого платежу за кредитом, а не від дати закінчення строку дії картки, що, взагалі не має відношення до моменту настання строку виконання зобов'язань по платежам кредиту.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із спливу строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 31 жовтня 2006 року укладено Кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2300 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до жовтня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_1 порушив зобов'язання за кредитним договором в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становить 21574,35 гривень, з яких: 5896,97 гривень заборгованість за кредитом, 12346,15 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 1827,69 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина),1003,54 гривень штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п.3.3. вказаних Умов та правил підписання даного договору є прямим та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п.6.5. вказаних Умов та правил відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевищенню кредитного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним

договором.

У п.6.6. вказаних Умов та правил передбачено обов'язок відповідача у випадку невиконання зобов'язань за договором по вимозі банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту.

Відповідно до ст.526, ч. ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Посилання апелянта на те, що строк позовної давності починається з 01.02.2009 року, оскільки відповідач повинен був сплатити щомісячний платіж, який не сплатив, що відображено в розрахунку заборгованості, тобто належного виконання договору відповідач не здійснив, а відтак зобов'язання не припинилося, є безпідставними та необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

У відповідності до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається, з дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення

свого права, або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта на те, що позовну давність необхідно окремо рахувати від кожного нарахованого, але несплаченого платежу за кредитом, а не від дати закінчення строку дії картки, що, взагалі не має відношення до моменту настання строку виконання зобов'язань по платежам кредиту, оскільки такі посилання є необґрунтованими.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, при цьому дія картки закінчилася 31 жовтня 2008 року.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині переривання строку позовної давності, оскільки ОСОБА_1 здійснив 31.08.2012 року часткове погашення заборгованості, то і вони також є безпідставними.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що строк дії карки закінчився 31.10.2008 року, тобто строк позовної давності сплив

31.10.2011 року, останній платіж здійснений ОСОБА_1 31.08.2012 року, тобто за межами строку позовної давності.

Внесення платежу поза межами строків позовної давності не може свідчити про визнання відповідачем існуючої заборгованості та переривання строку позовної давності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: