БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1717/15-ц
Провадження № 2/497/9/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 спілки «Перше ОСОБА_1 Товариство» (надалі КС «Перше кредитне товариство») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 спілка «Перше ОСОБА_1 Товариство» звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-2), який неодноразово уточнював в частині збільшення розміру заборгованості (а.с.165-166, 193-194, 226-227), та просить постановити рішення яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь загальну суму боргу у розмірі 439 862.12 гривен, у тому числі:

-залишок боргу за тілом кредиту (основне зобовязання) 13 607.10 гривен;

-заборгованість за відсотками за користування кредитом 71 200.94 гривен;

-заборгованість по пені за прострочення платежів 355 054.08 гривен (а.с.226).

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору № БО-1/4802/07/1291 від 29.10.2007 року, укладеного між КС «Перше кредитне товариство» та членом спілки ОСОБА_2, кредитна спілка надала останній кредит у розмірі 15 000.00 гривен строком на 36 місяців зі сплатою 0.167 % від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом.

У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідачка належним чином не виконала, в звязку з чим у неї перед позивачем, тобто КС «Перше ОСОБА_1 Товариство» станом на 25.08.2016 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 439 862.12 гривен. Що стало приводом для звернення з даними вимогами до суду.

Позовна заява надійшла до суду 20 липня 2015 року (а.с.1-2), та перебувала у провадженні судді Калібової М.М.(а.с.11).

06 липня 2016 року розпорядженням керівника апарату суду № 63 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у звязку із знаходженням головуючого судді Калібової М.М. на тривалому лікарняному більше 21 календарного дня (а.с.220).За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07.07.2016 року дану справу передано на розгляд судді Кодінцевої С.В. (а.с.221).

Ухвалою від 13.07.2016 року справа була прийнята до провадження суддею Кодінцевою С.В., та призначено до судового розгляду на 30.08.2016 року (а.с.222).

В судові засідання, призначені на: 30.08.2016 року о 13:00 годині, 28.09.2016 року о 13:00 годині, 27.10.2016 року о 14:00 годині, сторони не прибули, хоча були повідомлені належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.224-225, 231-235, 238-240).

Від позивача щоразу до суду надходила заява про розгляд справи у відсутність представника, та підтримання позовних вимог (а.с.228, 234, 241).

Відповідачка та її представник ОСОБА_3 (а.с.31) жодних заяв, пояснень, заперечень, в тому числі щодо останньої заяви про уточнення позовних вимог в частині збільшення суми заборгованості від 30.08.2016 року, за час перебування справи у провадженні судді Кодінцевої С.В. не надіслали (а.с.220-242).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Суд, розглядаючи названий позов, виходить із наявних в матеріалах справи доказів, оскільки інших сторонами суду не надано.

Представник позивача, будучи присутнім в судовому засіданні 26.08.2015 року (а.с.66-68) підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що укладаючи кредитний договір, відповідачка взяла на себе зобовязання вносити платежі згідно встановленого графіку. Однак, у подальшому, нею були порушені взяті зобовязання, оскільки останній платіж за вказаним кредитним договором, відповідачка здійснила 29.01.2008 року, та більше жодним чином не виконувала свої зобовязання. Умовами кредитного договору передбачені наслідки за не виконання зобовязань, в тому числі і стягнення пені в розмірі 1 (одного) процента від суми непогашеної частини кредиту за кожний день прострочення платежів.

При цьому представник підтвердив, що протягом певного часу, кредитна спілка мала фінансові проблеми, навіть було порушено справу про банкрутство, однак дані обставини не звільняли боржника від обовязку сплатити повністю заборгованість за його кредитним договором. Згідно плану санації КС «Перше кредитне товариство», затвердженого господарським судом Одеської області (справа № 7/17-2087-2011), позивача зобовязано здійснити заходи по відновленню своєї платоспроможності, у тому числі за рахунок стягнення боргів з позичальників позивача за кредитними договорами.

На договорі в обовязкову порядку були зазначені банківські реквізити, на які слід було перераховувати кошти. Крім того, кредитна спілка не змінювала своєї адреси: м. Одеса, вул. Базарна, № 104, за якою можливо було отримати усю необхідну інформацію з метою погашення заборгованості.

Відповідачці пропонувалося звернутися до КС і оформити реструктуризацію її боргу, що було проігноровано нею (а.с.33).

В подальші судові засідання представник позивача не зявлявся, хоча повідомлявся належним чином (а.с.69, 99, 132,…), щоразу до суду надсилав заяви про проведення судових засідань у його відсутність, та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі у (а.с.85, 130, 142, 145,… 228, 234, 241).

В матеріалах справи є в наявності заяви відповідачки про розгляд справи у її відсутність (а.с.42, 147, 190).

14.09.2016 року відповідачкою було подано клопотання про зменшення неустойки та розстрочення сплати боргу. Даним клопотанням відповідачка визнала існування заборгованості по простроченому та неповернутому тілу кредиту в сумі 13 607.10 гривен, відповідно до ч.2 ст. 551 ЦПК України, просила суд зменшити на 99 % розмір неустойки (штрафів, пені) до 242.42 гривен, тобто 1 % від суми штрафів, які кредитор вимагає стягнути з неї за кредитним договором. Також просила розстрочити виплату заборгованості на один календарний рік (а.с.76-78). Звертала увагу суду на наявність у неї обставин, які мають істотне значення, що підтверджують ненавмисний характер невиконання нею своїх зобовязань перед позивачем, а саме: наявність малолітньої дитини та батька інваліда, а також тимчасову втрату роботи.

Представник відповідачки ОСОБА_3 (а.с.31, 45) будучи присутнім в судовому засіданні 26.08.2015 року зазначив про часткове визнання відповідачкою позовних вимог. Просив надати час та можливості вирішення питання щодо укладенні мирової угоди між сторонами (а.с.66-68, 161, 175).

01.10.2015 року представником подано заяву про часткове визнання відповідачкою позовних вимог, а саме: суми основного боргу 13 607.10 гривен, суми заборгованість за відсотками за користування за кредитом 24 241.51 гривен. Просив справу розглядати у всіх судових засіданнях у його відсутність (а.с.112, 140).

12 листопада 2015 року судом були отримані заперечення КС «Перше кредитне товариство» проти клопотання про зменшення неустойки та розстрочення сплати боргу (а.с.127-129).

16 грудня 2015 року ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, без застосування наслідків недійсності у вигляді реституції (а.с.154-157).

Ухвалою суду від 08.02.2016 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено (а.с.184-185).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

При дослідженні копії кредитної справи, яка долучена до матеріалів цивільної справи (а.с.46-65) судом встановлено, що:

ОСОБА_2 подала заяву 29.10.2007 року до КС «Перше кредитне товариство» про прийняття її в члени кредитної спілки (а.с.64). Вступивши в члени КС, відповідачка сплатила вступний внесок, та обовязковий пайовий внесок (а.с.63).

29 жовтня 2007 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася з заявою на імя КС «Перше кредитне товариство» про видачу грошових коштів в розмірі 15 000 гривен з метою покупки будівельних матеріалів (а.с.52), та анкетою позичальника (а.с.5,51, 54-56). Також окремою заявою підтвердила, що її чоловік не заперечує щодо отримання нею такого розміру кредитних коштів (а.с.53). Також заявою від 29.10.2007 року просила провести оплату у розмірі 15 000 гривен до магазину «Гарант» за рахунок наданих їй кредитних коштів згідно кредитного договору № БО-1/4802/07/1291 від 29.10.2007 року (а.с.57).

З метою отримання кредиту, відповідачка надала КС довідку СВК «Ізвор» № 17 від 24.10.2007 року про розмір її заробітної плати за період з квітня по вересень 2007 року (а.с.60). В 2010 році відповідачка притягувалася до кримінальної відповідальності за ст. 358 ч.3 КК України за використання завідомо підробленого документу (довідки СВК «Ізвор» № 17 від 24.10.2007 року). Постановою Болградського районного суду Одеської області від 29.04.2010 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 358 ч.3 КК України, провадження по кримінальній справі закрито на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року (а.с.101).

Відповідно до укладеного договору № БО-1/4802/07/1291 від 29.10.2007року відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15 000.00 гривен строком на 36 місяців зі сплатою 0.167 процентів від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. При цьому в кредитному договорі повністю зазначено реквізити сторін по справі, в тому числі розрахунковий рахунок (а.с.3, 46).

Відповідачці також надано графік платежів, додаток № 1, що є невідємною частиною договору. В графіку було розяснено, що під час погашення кредиту через банк, призначення платежу повинне бути наступним: «Проплата згідно кредитного договору № БО-1/4802/07/1291 від 29 жовтня 2007року ОСОБА_2. Без ПДВ» (а.с.4, 47).

Позивач виконав зобовязання за цим договором, та видав відповідачці суму кредитних коштів в розмірі 15 000 гривен, що підтверджується видатковим касовим ордером від 29.10.2007 року (а.с.65), повідомленням КС «Перше кредитне товариство» на імя магазину «Гарант» від 29.10.2007 року про видачу члену КС ОСОБА_2 суми коштів 15 000 гривен на підставі укладеного кредитного договору для придбання будівельних матеріалів (а.с.58).

У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала.

З часу укладення кредитного договору, та отримання кредитних коштів, відповідачка здійснила тричі погашення заборгованості: 03.12.2007 року 1193.79 гривен, 04.01.2008 року 1383.0 гривен, 29.01.2008 року 1 150.62 гривен (а.с.5, 62).

Позивач неодноразово подавав до суду заяви про уточнення позовних вимог (а.с.165, 193, 226).

У звязку з вищезазначеним станом на 25.08.2016 року відповідачка має заборгованість 439 862.12 гривен, яка складається з наступного:

- 13 607.10 гривен - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання);

- 71 200.94 гривен - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 355 054.08 гривен заборгованість по пені за прострочення платежів.

Позивачем додано до заяви відповідний розрахунок, який детально був досліджений в судовому засіданні (а.с.227).

Відповідачка та її представник не погоджувалися з розрахунком суми заборгованості, наводили свої розрахунки, що стосувалися нарахування відсотків (а.с.76).

Разом з тим, відповідачка та її представник не позбавлені були права у разі не згоди з розрахунками заборгованості позивача, заявити клопотання про призначення судової експертизи, та мали б можливість поставити на розгляд експерта певні питань. Однак, відповідачка знехтувала своїм правом, та жодних доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача не надали, клопотання про призначення експертизи в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відповідачкою порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості.

Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики.

Умовами договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми непогашеної частини кредиту за кожний день прострочення платежів (п.п.9.4).

У випадку прострочення позичальником, незалежно від причини прострочення, строку сплати нарахованих процентів за користування кредитом або повернення частини або всієї суми кредиту більш, ніж на 1 (один) місяць з моменту настання дати сплати відповідно до п.п.2.1, п.п.4.4 і Додатка № 1, позичальник зобовязаний негайно сплатити всю суму заборгованості, нараховані проценти і пеню, повернути кредитодавцю всю суму кредиту й відшкодувати витрати кредитодавця по забезпеченню виконання даного договору та договору застави (п.п.9.5).

За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору.

Заперечення відповідачки, що вона є неплатоспроможною, не приймаються до уваги, так як ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею.

Суд розцінює критично твердження відповідачки про наявність у неї обставин, які мають істотне значення, що підтверджують ненавмисний характер невиконання нею своїх зобовязань перед позивачем, а саме: наявність малолітньої дитини та батька інваліда, а також тимчасову втрату роботи, оскільки на час укладення даного кредитного договору 29.10.2007 року вона, відповідачка мала вже доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З довідки про склад сімї від 25.09.2015 року вбачається, що відповідачка проживає з сімєю чоловіка: його батьками (а.с.104) за адресою: вул. Болградська, 53, с. Городнє, Болградський район, Одеська область, за якою також зареєстрована (а.с.18), і ці обставини були і на час укладення кредитного договору. Батько відповідачки ОСОБА_5 (документів підтверджуючих родинні відносини відповідачкою надано не було), на час укладення кредитного договору відповідачкою був інвалідом ІІ групи (а.с.106-109).

Тобто відповідачка, маючи усі обставини, на які вона посилається як на істотні, все ж таки уклала кредитний договір 29.10.2007 року з КС «Перше кредитне товариство».

За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством.

Однак, вимога, щодо стягнення пені, на думку суду, підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне:

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами

Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та враховуючи ті обставини, що позивачем нарахована пеня у розмірі 355 054.08 гривен, що значно перевищує розмір збитків, а саме суму кредиту, відповідачка в цілому не відмовляється від взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору, повністю визнає залишок боргу за тілом кредиту, тому у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені (неустойки) до розміру збитків, тобто до 13 607.10 гривен.

Що стосується доводів відповідачки з приводу того, що позивачем пропущений строк позовної давності, до вимог про стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами і відповідно пені, то суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.251 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, відповідно до п.п.12.7 вищевказаного Кредитного договору та у відповідності до ст. 259 ЦК України, до правовідносин, пов'язаних з укладанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років.

Таким чином, згідно Кредитного договору строк позовної давності в 10 років встановлений до всіх правовідносин по цьому договору.

З цих підстав, доводи відповідачки про те, що вказаний строк розповсюджується лише щодо основного договору і не стосується спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, яка за законом передбачена в 1 рік, є безпідставними, оскільки зазначене спростовується змістом вищевказаного п.п.8.7 Кредитного договору.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 98 415.14 гривен (девяносто вісім тисяч чотириста п'ятнадцять гривен чотирнадцять копійок) у тому числі:

- 13 607.10 гривен залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання);

- 71 200.94 гривен заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 13 607.10 гривен заборгованість по пені за прострочення платежів.

Клопотання відповідачки від 14.09.2016 року про розстрочку сплати боргу (а.с.76-78) не заслуговує на увагу, та задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін, і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Вимогами п.2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження розгляд питання про розстрочення виплати заборгованості здійснюється після видачі виконавчого документа, тобто виконавчого листа.

Тобто, таке клопотання відповідачки на даній стадії розгляду справи є передчасним.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Ухвалою судді від 20.07.2015 року про відкриття провадження по справі, відстрочено сплату позивачем судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с.12).

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Разом з цим, статтею 4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 1 378.00 гривен.

А відтак, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 476.23 гривен (98 415.14 гривен х 1.5%).

Керуючись ст.ст.11, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 629, 1049,1054 ЦК України, ст. 10, 11, 59-60, 79, 88, 131, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 спілки «Перше ОСОБА_1 Товариство» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КК № 944378, виданий 27.06.2002 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

на користь ОСОБА_1 спілки «Перше ОСОБА_1 Товариство»: м. Одеса, вул. Базарна, № 104, () суму боргу станом на 25.08.2016 року за кредитним договором № БО-1/4802/07/1291 від 29.10.2007 року в розмірі 98 415.14 гривен (девяносто вісім тисяч чотириста п'ятнадцять гривен чотирнадцять копійок), у тому числі:

- 13 607.10 гривен (тринадцять тисяч шістсот сім гривен десять копійок) - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання);

- 71 200.94 гривен (сімдесят одна тисяча двісті гривен девяносто чотири копійки) - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 13 607.10 гривен (тринадцять тисяч шістсот сім гривен десять копійок) - заборгованість по пені за прострочення платежів.

3. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КК № 944378, виданий 27.06.2002 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 476.23 гривен (одна тисяча чотириста сімдесят шість гривен двадцять три копійки).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Кодінцева