УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Душейко Олеся Михайлівна, про визнання заповіту нікчемним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати нікчемним заповіт, складений 14 грудня 2010 року ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М., та зареєстрований в реєстрі № 2324.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 грудня 2010 року його бабуся ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М., згідно якого заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, і після її смерті відкрилася спадщина на цілий житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1

Позивач вказав, що у встановленому законом порядку він, як спадкоємець померлої за правом представлення, звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову у зв'язку із тим, що ОСОБА_7 склала заповіт на зазначене вище майно на ім'я ОСОБА_5 При цьому зі змісту заповіту вбачається, що у зв'язку із хворобою ОСОБА_7, заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та він записаний зі слів бабусі, а у зв'язку з її хворобою на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписав ОСОБА_10

Посилаючись на те, що заповіт було складено з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, та в нього є сумніви, що при складанні заповіту на користь ОСОБА_5 його бабуся діяла добровільно, без застосування психологічного тиску з боку відповідача, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2015 року з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5, посвідченого 14 грудня 2010 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2324.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний заповіт не відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України щодо його форми, оскільки нотаріусом зазначено, що заповіт записано зі слів ОСОБА_7, але у зв'язку із її хворобою його прочитано вголос нотаріусом та свідками, а текст заповіту підписано ОСОБА_10, між тим в матеріалах справи відсутні докази наявності хвороби у ОСОБА_7, яка могла б бути перешкодою для власноручного підпису заповіту заповідачем; при цьому, текст заповіту не містить відомостей про дати народження і реквізити паспортів чи інших документів, на підставі яких було встановлено особи свідків, при яких посвідчено заповіт.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що ОСОБА_7 була неграмотною і неписьменною і саме з цих причин не могла власноручно написати заповіт та прочитати його вголос, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку, що нотаріус відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1247, ч. 4 ст. 207 ЦК України засвідчив підпис ОСОБА_10, який у присутності заповідача, нотаріуса та свідків підписав заповіт.

Крім того апеляційний суд вмотивовано відхилив доводи заявника стосовно того, що заповіт не містить відомостей про дати народження і реквізити документів, на підставі яких було встановлено особи свідків, при яких посвідчено заповіт, оскільки це не є суттєвим порушенням форми заповіту, а тому не може бути підставою для визнання його нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

За приписами ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана