Справа № 297/305/16-ц
Ухвала

про залишення заяви без руху

10 лютого 2016 року м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Ільтьо І. І., вивчивши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів (без застосування наслідків недійсності),

встановив:

08.02.2016 року до суду подана позовна заява ОСОБА_1, в якій вона просить:

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №70712/1 від 07 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 (без застосування наслідків недійсності) ;

- визнати недійсним з моменту укладення іпотечний кредитний договір від 07 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 про передачу в іпотеку банку нерухомого майна.

Вивчивши дану заяву вважаю, що її необхідно залишити без руху з наступних підстав.

Згідно ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; імя (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору та її копії з додатками для всіх учасників судового розгляду.

В порушення вимог ст. 119 ЦПК України до позовної заяви не доданий документ про оплату судового збору.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». З 01.09.2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Отже, з 01.09.2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Подаючи позов, позивач зазначив, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01.11.2011, визначає, що «споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав». Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно з статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Як зазначалося вище, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01.09.2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору. Таким чином, позивачу належить сплатити судовий збір.

Позивач подав цивільний позов, в якому одночасно об'єднав декілька самостійних вимог немайнового характеру, однак не оплатив судовий збір за кожну вимогу позову відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за ставками немайнового характеру.

Абзац другий частини третьої статті 6 Закону «Про судовий збір» передбачає, що «у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру».

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору за кожну вимогу немайнового характеру складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто станом на 08.02.2016 року - 551,20 грн.

Реквізитами для сплати судового збору є: отримувач коштів ГУ ДКСУ у Берегівському районі, код отримувача 37809658, банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, м. Ужгород, код банку 812016, рах. № 0005.

Згідно з ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищезазначене, позовну заяву належить залишити без руху, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання належного доказу сплати судового збору .

Керуючись ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів (без застосування наслідків недійсності) - залишити без руху.

Запропонувати позивачу ОСОБА_1 протягом двох днів з дня отримання ухвали виправити вищевказаний недолік позовної заяви.

У випадку, якщо у вказаний термін недолік позовної заяви не буде усунений, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернена позивачу.

Ухвала щодо сплати витрат судового збору розгляду справи може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатського області через Берегівський районний суд шляхом подачі в 5-денний термін апеляційної скарги з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ільтьо І. І.