Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дергачівське комунальне підприємство «Інвенрос», закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, на Ѕ частку земельних ділянок, Ѕ частку нежитлового приміщення, поділ спільного майна подружжя

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив встановити факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з січня 2003 року по 25 вересня 2004 року; визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,1703 га за вказаною адресою, а також земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га об'єктами спільної сумісної власності та в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на 1/2 частину зазначених земельних ділянок та 1/2 частину нежитлового приміщення № 12-1.,12-2. загальною площею 26, 8 кв. м в літ. «Б-1» по АДРЕСА_3.

Визнати об'єктами спільної сумісної власності рухоме майно, а саме: пральну машину, бойлер нагрівальний, кухонний гарнітур, кухонні стільці, комплект супутникових антен, телевізор «Самсунг», гойдалки дерев'яні, альтанку на 12 чоловік дуб., мангал чугунний, гойдалки металеві, кухонний гарнітур виробництва Італії, кухонний стіл, кухонні стільці, пароварку «Бош», мікрохвильову піч «Бош», холодильник двокамерний, посудомийну машину, морозильну камеру Ларь 600 л, котел опалювальний, диван круглий кухонний, винну полицю, меблевий комплект «Банкет», диван великий, туалетний комплект на 1-му поверху (унітаз, умивальник), меблевий комплект для коридору, ліжко батьківське, тумби, туалетний гарнітур 2-й поверх, меблі в дитячу кімнату, комплект туалетний коридор, пральну машину «Бош», камін 3-й поверх, полиці меблеві 3-й поверх, шафу-купе 3-й поверх, туалетний комплект 3-й поверх, телевізор плазму «Самсунг», підставку під телевізор, драбину декоративну велику та двері міжкімнатні, драбину малу, ворота гаражні, обладнання дистанційного відкриття воріт, витяжку «Турбо» 3-й поверх, витяжку кухонну в малому будинку, витяжку кухонну в великому будинку, диван 3-й поверх, підставку під квіти велику, басейн для вулиці, ліжко «Салтівка», двері вхідні, вікна металопластикові, вольєр для собак, шафу-купе «Стенлі», ліжко двоспальне, комплект для ванної кімнати, набір меблів з ротангу, паркан з бутового каміння, дерева, кущі, декоративні рослини, зелені насадження, холодильник винний на загальну суму 1 234 500 грн.

Просив поділити спільно нажиті речі домашнього вжитку та визнати за ним право власності й передати йому майно, саме на: шафу-купе «Стенлі», ліжко двоспальне виробництва Польща, кухонні стільці, альтанку на 12 чоловік дуб., мангал чугунний, мікрохвильову піч «Бош», холодильник двокамерний, морозильну камеру Ларь 600 л, меблевий комплект «Банкет», диван великий, камін 3-й поверх, полиці меблеві 3-й поверх, шафу-купе 3-й поверх, туалетний комплект 3-й поверх, телевізор плазму «Самсунг», підставку під телевізор, драбину малу, витяжку «Турбо» 3-й поверх, диван 3-й поверх, двері вхідні, всього на суму 230 500 грн.

В порядку розподілу спільного майна подружжя просив визнати за відповідачем право власності на майно, а саме на: комплект для ванної кімнати, пральну машину, бойлер нагрівальний, набір меблів з ротангу, комплект супутникових антен, телевізор «Самсунг», гойдалки дерев'яні, гойдалки металеві, пароварку «Бош», посудомийну машину, меблі в дитячу кімнату, пральну машину «Бош», обладнання дистанційного відкриття воріт, витяжку кухонну в малому будинку, витяжку кухонну в великому будинку, підставку під квіти велику, ліжко «Салтівка», вольєр для собак, кухонний гарнітур, а всього на суму 193 000,00 грн. Стягнути з відповідача на його користь вартість Ѕ частки неподільного майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, у розмірі 405 500, 00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачем він познайомився у жовтні 2002 року та з грудня 2002 року вони почали разом мешкати, мали спільний бюджет та між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Навесні 2003 року він знайшов будинок по АДРЕСА_1, який вони у подальшому придбали, оформивши на нього, а потім переоформили на відповідача для полегшення отримання кредиту у зв'язку з необхідністю проведення будівельно-ремонтних робіт у спірному будинку. З червня 2003 року вони з відповідачем разом проводили будівельні та ремонтні роботи щодо благоустрою будинку та прибудинкової території, на час звернення до суду набули рухоме та нерухоме майно, в тому числі й земельні ділянки, як під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, так і потім, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року.

Як на підставу своїх вимог позивач також зазначив, що вони разом відпочивали та він був з відповідачем, коли у травні 2003 року їй робили операцію в інституті невідкладної допомоги та поки готувалися документи для оформлення договору купівлі-продажу, він уклав договір на ремонтні роботи та дав завдаток для його виконання та будівельниками були знесені надвірні будівлі та збудовано малий будинок з двох кімнат та кухнею і службовими приміщеннями, який значиться в договорі купівлі-продажу як літня кухня літ. «Б».

У зв'язку з витратою ним на ремонтні роботи значних коштів та у зв'язку з їх нестачею, відповідач запропонувала йому взяти кредитні кошти в банку «Надра» та при цьому у неї була одна умова, що кредит їй нададуть особисто, у зв'язку з чим йому необхідно укласти з нею договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, 18 грудня 2003 року вказаний житловий будинок з надвірними будівлями ним було продано відповідачу за 114 703,00 грн, а земельну ділянку за 13 624, 00 грн та відповідач для купівлі-продажу вказаного будинку взяла кредит в банку «Надра», частину якого вони віддали для погашення боргу, який він позичав для купівлі будинку, а іншу частину сплатили за ремонтні та будівельні роботи. Кредит погашався за його кошти, які він передавав відповідачу. Також для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель відповідач отримала державний акт на земельну ділянку по АДРЕСА_2, оскільки це було потрібно для розширення території та будівництва інших будівельних споруд, а висадка дерев та газонів коштувала йому 120 000,00 грн. Зазначав, що 25 вересня 2004 року вони уклали шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5. До осені 2008 року вони добудовували великий будинок, який на теперішній час має 3 поверхи, та зробили у ньому ремонт.

У 2008 році відповідач оформила кредит в банку «ПУМБ», під час укладання якого був також укладений договір іпотеки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, його оцінено у 732 694,00 грн, тобто вартість будинку після проведення ремонтних робіт зросла в декілька разів. Отриманим у банку «ПУМБ» кредитом вони погасили кредит, отриманий у 2003 році в банку «Надра» та який також сплачується до теперішнього часу ним, хоча шлюб з відповідачем було розірвано 26 травня 2011 року. Добровільно поділ майна не проведено.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2003 року до 24 вересня 2004 року. Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1703 га за вказаною адресою та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га, нежитлове приміщення № 12-1.,12-2. загальною площею 26,8 кв. м в літ. «Б-1» по АДРЕСА_3; вказане у позові рухоме майно.

У порядку поділу майна подружжя визнано за кожним право на частину наведеного майна, визнано за ОСОБА_3 право власності на: шафу-купе «Стенлі», ліжко двоспальне виробництва Польща, кухонні стільці, альтанку на 12 чоловік, дуб., мангал чугунний, мікрохвильову піч «Бош», холодильник двохкамерний, морозильну скриню на 600 л., меблевий комплект «Банкет», диван великий, камін 3-й поверх, полки меблеві 3-й поверх, шафу-купе 3-й поверх, туалетний комплект 3-й поверх, телевізор плазму «Самсунг», підставку під телевізор, драбину малу, витяжку «Турбо» 3-й поверх, диван 3-й поверх, двері вхідні, всього на суму 230 500 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: комплект для ванної кімнати, пральну машину, бойлер нагрівальний, набір меблів з ротангу, комплект супутникових антен, телевізор «Самсунг», гойдалки дерев'яні, гойдалки металеві, пароварку «Бош», посудомийну машину, меблі в дитячу кімнату, пральну машину «Бош», обладнання дистанційного відкриття воріт, витяжку кухонну в малий будинок, витяжку кухонну в великий будинок, підставку під квіти велику, ліжко «Салтівка», вольєр для собак, кухонний гарнітур, ліжко 2-х спальне 2 поверх, кухонний гарнітур, винну полицю, винний холодильник, а всього на суму 202 850,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію його частки неподільного майна, що залишено за ОСОБА_4, у розмірі 400 575 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 25 березня 2004 року та до реєстрації шлюбу до 23 вересня 2004 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4: водонагрівач, придбаний у 2009 році, вартістю 1118, 60 грн.; кухонні меблі марки Рекорд, придбані у 2010 році, вартістю 87376, 38 грн, стіл кухонний, придбаний у 2009 році, вартістю 7414,00 грн, стільці кухонні в кількості 4 штук, придбані у 2009 році, вартістю 4323,80 грн, пароварку торгівельної марки Бош, придбану у 2011 році, вартістю 8164,80 грн, холодильник торгової марки Самсунг, придбаний у 2010 році, вартістю 15997,00 грн, посудомийку торгової марки Бош, придбану у 2010 році, вартістю 4560,00 грн, полиці для вина, придбані у 2011 році, вартістю 1955 грн, комплект меблів для їдальні, придбаний у 2010 році, вартістю 44168,80 грн, диван розсувний, придбаний у 2006 році, вартістю 4560,00 грн, ліжко двоспальне з матрацом, придбане у період з 2005 по 2008 рік, вартістю 3250,00 грн, гарнітур туалетний, придбаний у 2009 році, загальною вартістю 13669, 60 грн, комплект туалетний, придбаний у 2009 році,загальною вартістю 14175,00 грн, пральну машина марки Бош, придбану у 2011 році, вартістю 11452,35 грн, полиці-шафи, придбані в період з 2005 по 2008 рік, вартістю 2408,00 грн, шафу-купе гардеробну, придбану в період з 2007 по 2009 рік, вартістю 12506,00 грн, підставку під квіти, придбану у 2010 році, вартістю 2976,00 грн, шафу-купе Стенлі, придбану у 2006 році, вартістю 8800,00 грн, комплект плетених меблів, придбаних 2006 році, вартістю 570,00 грн, гойдалку садову дерев'яну, придбану у 2006 році, вартістю 8400,00 грн, гойдалку садову металеву, придбану в період з 2004 по2006 роки, вартістю 1935,00грн, комплект туалетний (раковина, дзеркало, шафа-пенал, душова кабіна) загальною вартістю 4536,00 грн, винну шафу Сатурн, вартістю 4800,00 грн, морозильну камеру Ларь, вартістю 7000,00 грн, підставку під телевізор, вартістю 1745, 00грн, диван кутовий, вартістю 750, 00грн, комин, вартістю 3000, 00 грн, а всього майно загальною вартістю 281 611, 33грн.

В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_3: стіл кухонний, вартістю 7414,00 грн, стільці кухонні в кількості 4 штук, вартістю 4323,80 грн, холодильник торгової марки Самсунг, вартістю 15997,00 грн, полиці для вина, вартістю 1955 грн, комплект меблів для їдальні, вартістю 44168,80 грн, диван розсувний, вартістю 4560,00 грн, ліжко двоспальне з матрацом, вартістю 3250,00 грн, пральну машина марки Бош, вартістю 11452,35 грн, шафу-купе Стенлі, вартістю 8800,00 грн, гойдалку садову дерев'яну, вартістю 8400,00 грн, комплект туалетний (раковина, дзеркало, шафа-пенал, душова кабіна) загальною вартістю 4536,00 грн, винну шафу Сатурн, вартістю 4800,00 грн, морозильну камеру Ларь, вартістю 7000,00 грн, підставку під телевізор, вартістю 1745, 00грн, пароварку торгівельної марки Бош, вартістю 8164,80 грн, комин, вартістю 3000, 00 грн, а всього майна на загальну суму 139 556, 75 грн, що менше вартості його частки в спільному майна подружжя на 1 248,92 грн.

В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_4: кухонні меблі марки Рекорд, вартістю 87376, 38 грн, водонагрівач, вартістю 1118, 60 грн, комплект туалетний, загальною вартістю 14175,00 грн, підставку під квіти,вартістю 2976,00 грн, комплект плетених меблів, вартістю 570,00 грн, гойдалку садову металеву, вартістю 1935,00 грн, гарнітур туалетний, загальною вартістю 13669, 60 грн шафу-купе гардеробну, вартістю 12506,00 грн, посудомийку торгової марки Бош придбану, вартістю 4560,00 грн, диван кутовий, вартістю 750, 00грн, полиці-шафи, вартістю 2408,00 грн, а всього майна на загальну суму 142944, 58 грн, що більше вартості її частки в спільному майні подружжя на 1248,92 грн. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю його частки у вартості зазначеного майна в сумі 1248, 92 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 з 1991 року, який розірвано рішенням суду від 13 лютого 2004 року.

15 вересня 2003 року, тобто в період перебування у першому шлюбі з ОСОБА_7, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав двоповерховий житловий будинок площею 157, 9 кв.м. літ. А-2 № 122 з надвірними будівлями : літньою кухнею Літ. «Б», верандою літ. «б», тамбур, ганок літ. «б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», зливну яму літ. «Д», огорожу № 1-5, розташовані по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка площею 0, 1703 га га за вказаною адресою, на якій розташовано житловий будинок з надвірними будівлями, належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 02 грудня 2003 року.

18 грудня 2003 року ОСОБА_3 продав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку відповідачу (ОСОБА_4., після зміни прізвища - ОСОБА_4). На продаж будинку давала згоду дружина позивача у першому шлюбі ОСОБА_7 (т.1, а. с. 32 ,86). За умовами договору, позивач отримав від відповідача до підписання вказаного договору грошові кошти в повному обсязі та право власності у відповідача на житловий будинок з надвірними будівлями виникло з моменту нотаріального посвідчення вказаного договору ( пункти 3 та 4 умов договору). Відповідач зареєструвала право власності на будинок в Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос» 23 грудня 2003 року (т.1, а. с. 28), а на вказану земельну ділянку - 22 грудня 2003 року з моменту отримання державного акта про право власності на неї (т.1, а. с. 30).

07 березня 2003 року відповідач ОСОБА_4., після зміни прізвища - ОСОБА_4, уклала нотаріально посвідчений договір про дольову участь у будівництві торгівельного комплексу по АДРЕСА_3 та 18 вересня 2003 року отримала свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення № 12-1, 12-2 загальною площею 26, 8 кв. м в літ. Б-1 за вказаною адресою та зареєструвала право власності на вказане нерухоме майно 24 вересня 2003 року (т.1, а. с. 212-217).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровали шлюб 25 вересня 2004 року, який розірвано за рішенням суду від 26 травня 2011 року.

На підставі рішення ХІІ сесії ХХІVскликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10 лютого 2004 року відповідачу було передано безкоштовно із земель комунальної власності в приватну власність земельну ділянку площею 0, 1500 га по АДРЕСА_2 під будівництво житлового будинку та господарських споруд, 27 липня 2004 року відповідач отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (т.1, а. с. 151, 23).

Відповідно до статті60 СКУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до положень ст. 74 СК України, що застосовується із 01 січня 2004 року при поділі майна між жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

При застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно (висновки Верховного Суду, викладені у постанові № 6-97цс11 від 20 лютого 2012 року).

Таким чином, апеляційний суд виходив із правильного розуміння ст. 74 СК України, визначаючи, що період перебування ОСОБА_3 в іншому шлюбі виключає можливість встановлення фактичних шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 (відповідачем) на час існування цього шлюбу.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю (висновки Верховного Суду, викладені у постановах № 6-135цс13 від 25 грудня 2013 року, № 6-211цс14 від 11 березня 2015 року).

Дослідивши із повнотою та всебічністю обставини справи, належно оцінивши здобуті докази, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не довів доказами свою участь працею та/або коштами у придбанні будинку по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень № 12-1, 12-2 по АДРЕСА_3. Закон України «Про власність» при вирішенні справи в цій частині апеляційним судом застосовано правильно.

З урахуванням викладеного, підстави для скасування рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про поділ нежитлових приміщень № 12-1, 12-2 по АДРЕСА_3 відсутні, в цій частині оскаржуване судове рішення залишається без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Разом з тим, право на будинок по АДРЕСА_1 позивач обґрунтовував не лише фактом перебування із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, а й істотністю збільшення вартості цього будинку за час шлюбу із ОСОБА_4

За змістом ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відмовляючи у позові про поділ будинку на підставі ст. 62 СК України, апеляційний суд виходив із того, що вартість будинку станом на 19 грудня 2003 року (коли відповідач придбала його у позивача) була більшою (827 203 грн) від вартості, яку будинок мав станом на 07 листопада 2007 року (732 694 грн, що визначено при передачі будинку в іпотеку банку).

Разом з тим, матеріали справи містять два технічні паспорти на будинок станом на грудень 2003 року, в одному з яких вартість будинку з господарськими будівлями й спорудами вказана у розмірі 827 203 грн (Т. 2, а. с. 57), а в другому така вартість становить 114 703 грн (Т. 1, а. с. 16).

Крім того, апеляційний суд не досліджував вартість спірного будинку на момент розірвання шлюбу між сторонами з огляду на доводи ОСОБА_3 про добудову третього поверху до будинку за час шлюбу й проведення ремонтних робіт в ньому. Наявність таких добудов, робіт, їх вплив на вартісну оцінку спірного об'єкта нерухомості, що є визначальним для правильного застосування положень ст. 62 СК України, суд не встановив.

Таким чином, у частині поділу будинку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Що стосується поділу земельних ділянок, необхідно зазначити про правильність висновків апеляційного суду про те, що набута одним із подружжя у порядку безоплатної приватизації земельна ділянка підлягає поділу між подружжям в силу ст. 61 СК України за обставин, коли її набуття мало місце із 09 лютого 2011 року - дати набрання законної сили відповідними змінами до ст. 61 СК України.

Однак правовий статус такої земельної ділянки до 09 лютого 2011 року також мав певні особливості.

Виходячи зі ст. 30 ЗК України 1990 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2710цс15 від 16 грудня 2015 року, № 6-66цс12 від 11 червня 2012 року).

Такі ж норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На підставі наведених норм закону у кожного із подружжя, що має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Спір щодо поділу будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0, 1703 га га по АДРЕСА_1, вирішено апеляційним судом із порушенням процесуальних норм, питання про поділ цієї земельної ділянки залежить від вирішення вимог щодо будинку, а тому в цій частині рішення апеляційного суду скасовується із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Враховуючи те, що земельну ділянку площею 0, 1500 га по АДРЕСА_2 відповідач отримала під будівництво житлового будинку та господарських споруд, а обставин про те, чи зведені на цій земельній ділянці будівлі та чи поширюється на них режим спільної власності подружжя апеляційним судом не встановлено, оскаржуване судове рішення скасовується і в цій частині.

Крім того, апеляційний суд вирішив питання про поділ винної шафи Сатурн вартістю 4 800 грн, відносно якої позов не заявлявся. Зазначивши у мотивувальній частині про те, що розподілу між сторонами крім іншого підлягає й диван великий вартістю 3 000 грн та комплект туалетний вартістю 2 450 грн, в резолютивній частині свого рішення апеляційний суд не вказав диван та комплект туалетний серед майна, яке поділено між подружжям, із зазначенням суми, що впливає на перерахунок компенсації за розходження в частках сторін.

Апеляційний суд вважав недоведеним набуття у шлюбі телевізора, кухонних стільців, мікрохвильової печі, пристрою дистанційного відкриття воріт, витяжки, ліжка, проте не врахував, що вказане майно описане (як наявне) та арештоване державним виконавцем при виконанні ухвали суду про забезпечення позову (Т. 4, а. с. 75, 76).

В рішенні апеляційного суду зазначається, що справу розглянуто з урахуванням уточнень до позову 03 липня 2012 року та 30 жовтня 2013 року. Проте з матеріалів справи вбачається, що остаточно позовні вимоги змінилися у квітні 2015 року (Т. 4, а. с. 101-104).

Щодо інших речей домашнього вжитку і побуту, які апеляційний суд визнав спільним майном подружжя та поділив між сторонами, у касаційній скарзі не наведено мотивів незгоди із судовим рішенням апеляційного суду в цій частині, проте враховуючи допущені порушення в частині поділу рухомого майна, де вартість об'єктів поділу впливає на розмір часток сторін у справі, у цій частині судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

У частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ нежитлових приміщень № 12-1, 12-2 по АДРЕСА_3 рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року залишити без змін.

В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

О.В. Попович

В.О.Савченко