У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2014 року ОСОБА_5 вселено у квартиру АДРЕСА_1. Зазначала, що добровільно надала дублікат ключів від спірної квартири та не чинила перешкод у користуванні житловим приміщенням, однак ОСОБА_5 не проживав у спірному житловому приміщенні понад рік з дня вселення.

Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 3, 4).

ОСОБА_5 зареєстрований у зазначеній квартирі з 23 липня 2013 року (а. с. 5, 11).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, припинення реєстрації в квартирі відмовлено. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про вселення, визнання права на проживання в квартирі, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Вселено ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_5 дублікат ключів від квартири АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у користуванні квартирою. У іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 65−67).

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 березня 2014 року змінено у частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 56, 57).

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2014 року ОСОБА_5 вселений у спірне житло 14 листопада 2014 року, що підтверджується актом державного виконавця (а. с. 64).

Відповідно до висновків за результатами перевірки за заявою ОСОБА_5 від 28 вересня та 03 листопада 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 звертався до поліції з приводу невиконання рішення суду та з приводу усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, які йому чинить власник квартири, колишня дружина ОСОБА_4 (а. с. 58, 59).

12 листопада 2015 року ОСОБА_5 звернувся з заявою до державного виконавця про відновлення виконавчого провадження з виконання рішення суду про примусове вселення у зв'язку з чиненням ОСОБА_4 перешкод у проживанні ОСОБА_5 у квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 60, 61).

Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 16 листопада 2015 року було відновлено виконавче провадження ВП № 44896011 щодо про вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 62).

ОСОБА_4 звернулася зі скаргою на дії державного виконавця до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2015 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_6 щодо відновлення виконавчого провадження ВП № 44896011 про вселення ОСОБА_5

Зазначена ухвала скасована апеляційним судом Чернігівської області, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року дії державного виконавця з відновлення виконавчого провадження щодо вселення ОСОБА_5 визнано неправомірними та скасовано постанови про відновлення виконавчих проваджень щодо вселення ОСОБА_5 (а. с. 54, 55, 182−184)

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім» тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Разом з тим апеляційний судом встановлено, що відповідач з моменту його примусового вселення до квартири та надання йому ключів від вхідних дверей, не проживає в ній, оскільки позивач усіляко перешкоджає цьому, а тому він звертався за захистом порушених прав до державних органів з метою відновлення своїх прав.

Оскільки без запечених доказів відсутності відповідача у спірному житловому без поважних причин понад один рік не надано, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Парінова І.К., Ступак О.В.