Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1470/16-ц
Провадження № 2/332/1491/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

за участю:

секретаря Ковтуна В.І.

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх синів, які продовжують навчання

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх синів, які продовжують навчання.

11.07.2016 р. судом було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 13.10.2016 р. було скасовано за заявою відповідача.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час сини досягли вісімнадцяти років, навчаються у Інституті права імені ОСОБА_5 Класичного приватного університету. Стипендії сини не отримують, плата освітньої послуги на рік за кожного складає 9800 грн. Крім того, щомісячно на проїзд сини витрачають 640 грн. Також позивач щомісячно витрачає 4000 грн. на харчування, предмети першої необхідності для навчання, сезонний одяг та ліки через незадовільний стан здоровя синів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що сини потребують матеріальної допомоги у звязку із продовженням навчання. Відповідач займається адвокатською діяльністю, але допомоги у добровільному порядку синам не надає, має заборгованість зі сплати аліментів за попереднім судовим рішенням, коли діти ще були неповнолітніми.

Посилаючись на наведені обставини та ст. 199 СК України, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітніх синів у розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, до закінчення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчання.

Відповідач, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином (а.с. 121), в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та часткове визнання позову ОСОБА_1 (а.с. 122). Відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.1997 р. по 16.02.2001 р.

Вказаний шлюб було розірвано, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 18 (а.с. 9).

З копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Вік синів на час розгляду справи судом перевищує 18, але є меншим 23 років.

Згідно з довідками № 407 та № 408 від 20.10.2015 р. ОСОБА_4 і ОСОБА_3 є студентами Інституту права імені ОСОБА_5 Класичного приватного університету. Строк закінчення закладу освіти червень 2019 р. Заклад освіти є приватним, стипендію не виплачує (а.с. 22, 23).

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

За роз`ясненнями, що містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання повнолітніх доньки, сина та їх розмір, суд повинен врахувати положення ст.ст. 182, 200 Сімейного кодексу України.

Повнолітні сини на теперішній час зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 198 разом із матірю ОСОБА_1 (а.с. 34). Остання працює головним спеціалістом апеляційного суду Запорізької області, середньомісячний розмір її заробітної плати за 2015 рік складає 4402 грн. (а.с. 29).

Договори № 8518 та № 8519 щодо здійснення підготовки студентів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як фахівців освітньо - кваліфікаційного рівня бакалавр з напряму «Правознавство», були укладені 18 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та Класичним приватним університетом (а.с. 18, 20).

Відповідно до копій наданих позивачем квитанцій, останньою у 2015 та 2016 рр. за навчання кожного з синів було сплачено по 3675 грн. (а. с. 24, 25).

З пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні вбачається, що станом на 20.05.2016 р. нею за навчання синів було сплачено 22784 грн.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що повнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребують матеріальної допомоги у звязку із продовженням навчання.

Вирішуючи питання про наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, суд враховує такі обставини.

З заяви відповідача про перегляд заочного рішення вбачається, що останній має постійне місце роботи ТОВ ЮРИДИЧНА ФІРМА ЕКС-ЮРЕ, на його утриманні перебувають неповнолітній син та непрацююча дружина.

З копії довідки КЗ Центр Первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда Павлоградської міської ради вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на диспансерному обліку у вказаному закладі (а.с. 72).

Позивач не заперечувала наявність у відповідача неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3, від другого шлюбу. Але, ОСОБА_1, з урахуванням заперечень відповідача, просила суд під час ухвалення рішення врахувати також стан здоровя її синів.

Також зі змісту поданої ОСОБА_2 заяви вбачається, що він згоден сплачувати аліменти, але у частці від заробітку.

Вказані обставини свідчать про наявність у відповідача можливості надавати синам допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з таких обставин.

Вимогами ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Позивач під час розгляду справи наполягала на стягненні з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, мотивуючи тим, що відповідач здійснює адвокатську діяльність, про що свідчать оголошення у пресі з пропозицією надання ОСОБА_2 правової допомоги у судових та позасудових спорах.

Відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

Перевіряючи вказані доводи позивача та заперечення відповідача, суд виходить з такого.

З фотокопії наказу № 06/07/16 від 06.07.2016 р. ТОВ ЮРИДИЧНА ФІРМА ЕКС-ЮРЕ випливає, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду адвоката з 07.07.2016 р. до вказаної фірми (а.с. 70).

З інформації, що міститься у Єдиному реєстрі адвокатів України, ОСОБА_2 з 04.12.2013 р. поновлено адвокатську діяльність за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. К. Маркса, 45/4 (а.с. 30).

Відповідно до листа № 21937/10/04-10-13-01-31 від 08.11.2016 р. Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, фізична особа підприємець ОСОБА_2 за 2015 рік звітність не подавав (а.с. 119).

За таких обставин, доводи позивача про наявність у відповідача доходу від здійснення адвокатської діяльності як самозайнятою особою, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Розміщені ОСОБА_2 оголошення у пресі не є беззаперечним доказом фактичного здійснення ним адвокатської діяльності та наявності доходу від здійснення вказаної діяльності.

На підставі викладеного, враховуючи вартість навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, офіційне працевлаштування відповідача, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на утримання повнолітніх синів аліменти у розмірі однієї третини його заробітку (доходу) щомісячно, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Довідки про стан здоровя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд не бере до уваги, оскільки потреба у матеріальній допомозі у повнолітніх синів на підставі ст. 199 СК України повязана саме із навчанням, а не з незадовільним станом їх здоровя.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 191 та ст. 201 СК України, суд вважає за необхідне стягнути аліменти від дня пред'явлення ОСОБА_1 позову - з 16.05.2016 р., щомісячно і до завершення синами навчання, але не більше ніж до досягнення ними двадцятитрьохрічного віку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача при звернені до суду з позовом було звільнено від сплати судового збору.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч. 2 ст. 88 ЦПК України).

Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 367,47 грн. - пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї третини заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 16.05.2016 року, до закінчення навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але не більш ніж до досягнення ними 23-х років.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 367 (триста шістдесят сім) грн. 47 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 22.11.2016 р. Повний текст рішення виготовлено 25.11.2016 р.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Шалпегіна