АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9769/15-ц Номер провадження 22-ц/786/858/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Акопян В.І.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 23 670 грн. 02 коп. за кредитним договором від 14 травня 2009 року та судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд неправильно застосував норми закону щодо позовної давності, не звернув уваги на те, що відсотки за користування кредитними коштами та пеня за порушення зобов'язання нараховуються за весь період користування ними до повного виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 10 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 26,40% річних на залишок суми заборгованості. Кінцевий термін дії кредитної картки - 14 травня 2010 року.

Останній платіж на виконання умов договору з повернення коштів ОСОБА_2 зробив 09 листопада 2010 року.

Згідно розрахунку Банку за станом на 09 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за укладеним кредитним договором становила 23 670 грн. 02 коп., з яких 8 559 грн. 92 коп. - тіло кредиту, 13 506 грн. 77 коп. - заборгованість по сплаті процентів, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 103 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд правомірно виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду і підстави для його поновлення відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Положення пункту п.9.12 Умов і правил надання Банківських послуг (а.с.10) про те, що кредитний договір діє до моменту належного виконання сторонами своїх обов'язків не є встановленим сторонами строком припинення дії кредитного договору, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

Згідно п.1.1, п.1.3 договору про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки (а.с.8) строк дії кредитного договору співпадає із строком дії кредитної картки - один рік, тобто до 14 травня 2010 року. Згідно п.5.4. Правил користування платіжною карткою строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного у платіжній картці (у полі MONTH) (а.с.10 зворот).

Таким чином, згідно укладеної угоди сторони визначили кінцевий строк повного погашення кредиту - травень 2010 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі (а.с.8-11) та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою у постанові №6-95цс14 від 17 вересня 2014 року.

Отже, у справі, що розглядається початком перебігу строку позовної давності є перше червня 2010 року і кінцевим терміном позовної давності - останній день травня 2013 року.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року роз'яснено наступне: «У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.»

Таким чином, за змістом ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної переривається лише у тому разі, коли боржник вчинив дію з визнання боргу у межах строку давності.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами те, що ОСОБА_2 09 листопада 2010 року, тобто у межах строку давності, здійснив платіж у рахунок погашення заборгованості, отже вчинив дію щодо визнання боргу, у зв'язку з чим строк позовної давності був перерваний і перебіг позовної давності розпочався заново - з 09 листопада 2010 року по 09 листопада 2013 року.

Банк звернувся з позовом до суду у липні 2015 року, тобто з пропуском строку давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи Банку щодо його права на стягнення нарахованих відсотків та неустойки є наслідком неправильного розуміння правової природи інституту позовної давності та суперечать фактичним обставинам і правовим висновкам Верховного Суду України, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду, отже рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді: П.С. Абрамов

В.І. Акопян