Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4339/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 березня 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у м. Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом про стягнення коштів за договором позики.

В позовній заяві посилалася на те, що 14.06.2010 року нею надано ОСОБА_4 в позику грошові кошти в розмірі 32 000 Євро /еквівалент на час звернення з позовом 778 880 грн./, що підтверджується розпискою. Відповідач зобовязувався повернути суму позики в повному обсязі до червня 2013 року Разом з тим, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув грошові кошти, отримані в борг. Тому вважає, що відповідачу необхідно повернути 778 880 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 778 880 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 25.09.2015 року ОСОБА_5 залучено до участі в справі в якості співвідповідача.

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину, посилаючись на те, що вона з 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірвано 27.01.2015 року. Договір позики укладено останнім без її погодження, також вважає, що дата написання розписки від 14.06.2010 року є сумнівною.

Просила суд визнати недійсним правочин договір позики від 14.06.2010 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_3, належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, не зявилася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3К підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_5 просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_4, належним чином повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання не зявився.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказав, що дійсно кошти ОСОБА_4 позивачу не повернув, причиною стало скрутне матеріальне становище.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 14 червня 2010 року отримав від позивача ОСОБА_3 в борг 32 000 євро., які зобовязався повернути до червня 2013 року.

Даний факт не оспорювався представником відповідача в судовому засіданні.

Отримання грошових коштів підтверджено письмовою розпискою, складеною відповідачем ОСОБА_4

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_4 у визначений строк не виконав взятого на себе зобов'язання, та не повернули грошові кошти, отримані в борг за договором позики, позовні вимоги, щодо стягнення з нього 778 880 грн. в рахунок погашення боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів необхідно відмовити з тих підстав, що фактично правовідносини виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 Позивач не підтвердив своє право вимагати від ОСОБА_5 виконання боргового зобовязання та не надав суду доказів, які б підтверджували факт отримання останньою коштів.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності такого правочину.

Статтею ст. 204 ЦК України встановленопрезумпцію правомірності правочину, яка може бути спростована за позовом про визнання його судом недійсним з підстав, установлених законом.

Згідно з нормами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

ОСОБА_5 як на підставу своїх позовних вимог про визнання правочину недійсним посилається на те, що в неї виникають сумніви щодо дати написання розписки.

Однак, жодні підстави для визнання укладеного між сторонами 14.06.2010 року договору позики недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

ОСОБА_5 жодного доказу на підтвердження обставин, на які посилається, суду надано не було.

Крім того, ухвалою суду від 06.10.2015 року була призначена по справі почеркознавча експертиза.

Згідно повідомлення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_6 №11028 від 22.01.2016 року, надання експертного висновку є неможливим.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3 654 грн.

У звязку з відмовою в задоволенні зустрічного позову відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені ОСОБА_5 судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 778880 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3654 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

03.03.2016