Справа №487/5297/13-ц 01.03.2016 01.03.2016 01.03.2016
Справа № 487/5297/13-ц Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22ц/784/374/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2013 року по справі за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_5

про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

14 червня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 106 100 грн.

Позивач зазначав, що 19 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно якого остання отримала від нього в борг 10 000 Євро, які зобовязалася повернути за першою його вимогою. Про отримання вказаної суми в борг ОСОБА_5 було складено розписку. В квітні 2013 року він звернувся до ОСОБА_5 з усною вимогою про повернення коштів, проте вона виконана не була.

Посилаючись на викладене та положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки на його користь 106 100 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2013 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 борг за договором позики в розмірі 106 100 грн. та 1061 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 1046, 1047 та 1049 ЦК України, виходив із того, що між сторонами було укладено договір позики, а тому ОСОБА_5 зобов'язана повернути ОСОБА_6 отримані у борг кошти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зміст оригіналу розписки, за якою ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_6 10 000 Євро та зобовязалась повернути їх на першу вимогу, підтверджує факт передачі 19 грудня 2012 року позикодавцем вказаної грошової суми позичальнику та отримання останньою цих коштів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вищевказану розписку вона (ОСОБА_5Б.) не писала та гроші в борг не отримувала не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до вимог ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, відповідачка в судове засідання апеляційної інстанції двічі не зявилась, про час і місце слухання справи їй було відомо, проти чого не заперечувала і її представник, та доказів в підтвердження своїх заперечень на позов не надала. В задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи колегією суддів було відмовлено саме з підстав відсутності відповідачки у судовому засіданні, оскільки для встановлення обставин, вказаних у клопотанні представника відповідачки, необхідно провести відбирання експериментальних зразків почерку та підпису ОСОБА_5, проте, достовірних доказів знаходження відповідачки за межами України на час вирішення цього питання та час розгляду справи представником відповідачки суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 - відхилити, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_7