Справа № 297/2243/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 19 січня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, та визначити місце проживання їхніх спільних малолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним.

Рішенням Берегівського районного суду від 19.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1, задоволено частково. Шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. У задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей, відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначену позовну вимогу повністю. Мотивує свої вимоги тим, що рішення не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача в особі ОСОБА_2 підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку.

Відповідачка у судове засідання вдруге не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення у пресі. Відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за її відсутності.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно актового запису № 184 між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано 22.11.2003 року у відділі РАЦСу Берегівського РУЮ Закарпатської області (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Також встановлено, що подружжя не підтримує подружніх відносин з 09.06.2015 року, коли відповідачка покинула позивача. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Донька ОСОБА_4, та син ОСОБА_5 проживають разом із батьком.

У зв'язку з тим, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за останні два роки значно погіршились у зв'язку з тим, що відповідачка почала зловживати спиртними напоями, щоразу влаштовувала безпричинні сварки, домашніми справами та вихованням дітей не займалася, а згодом взагалі зібрала, речі й покинула ОСОБА_1 з дітьми, що й стало підставою для звернення його до суду з даним позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов'язки, як матір. Навантаження по вихованню за дітьми лягло повністю на позивача. Судом неправильно та не в повному обсязі досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки батько (мати) дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю (з батьком) не обмежені у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою відносно дитини та участі у вихованні дитини і можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у 6 принципі проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Підставою, у зв'язку з якою виникає необхідність у вирішенні питання про місце проживання дитини, є наявність відповідного спору між батьками.

За приписом ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тобто, дана норма зазначає про те, що саме порушене, невизнане або оспорюване право підлягає захисту, а не право, відносно якого відсутній спір.

Апеляційна скарга, як і наявні в матеріалах справи документи, на підставі яких судом вирішено справу, не містять відомостей про заперечення відповідача щодо проживання дитини разом із батьком після розірвання шлюбу. Відтак, і не має підстав у вирішенні зазначеного питання судом, що не позбавляє позивача права звернутися до суду за вирішенням цього питання в загальному порядку в разі виникнення такого спору.

Враховуючи, що між сторонами спору щодо місця проживання малолітніх дітей немає, оскільки такі проживають разом із позивачем, відповідно і заявлені позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей є безпідставними.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 19 січня 2016 року в частині відхиленої вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________