У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 320, 81 доларів США, пеню за порушення строків погашення кредиту у розмірі 1 557 062 грн 04 коп. та судовий збір.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та, відповідно до ст. ст. 512-514 ЦК України, правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 29 614,57 доларів США з сплатою 8,49 % річних та датою повернення кредиту - 18 березня 2015 року. Зазначав, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по тілу кредиту за договором від 28 березня 2008 року у розмірі 17 320,81 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 403 363 грн 55 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, строк виконання якого не настав, його не розірвано, а тому висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем процесуального строку для звернення до суду не відповідає вимогам закону.

Проте, погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 28 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 29 614,57 доларів США з сплатою 8,49 % річних та датою повернення кредиту - 18 березня 2015 року.

24 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України, було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за кредитним договором від 28 березня 2008 року в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

З позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна»звернулось 31 жовтня 2014 року.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов᾽язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов᾽язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦКУкраїни до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідноч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 20 по 25 число кожногомісяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається з матеріалів справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування судом строків позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Судом встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено відповідачем 18 серпня 2011 року.

Позивач звернувся до суду 31 жовтня 2014 року, тобто його вимоги про стягнення заборгованості до цієї дати задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позовної давності.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 212 ЦПК України, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, належним чином доводів сторін не перевірив, дав невірну оцінку наданим доказам у їх сукупності, неправильно витлумачив норми закону та дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості за період з 18 серпня 2011 року по 31 жовтня 2011 року.

Оскільки судом апеляційної інстанції, у зв'язку з неповним з᾽ясуванням обставин справи, були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення апеляційного суду та передачі справи на новий розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик