КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/205/16-ц
Провадження № 2-п/552/14/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Масцевій А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,-

В С Т А Н О В И В:

24.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суджу м. Полтави від 03.03.2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, що він не був присутнім під час розгляду справи , а тому не мав можливості надати суду докази щодо заявлених позовних вимог, а саме те, що в рахунок повернення боргу він сплатив позивачеві значно більше коштів ніж 6 000 грн., які визнав позивач.

Просив скасувати заочне Київського районного суджу м. Полтави від 03.03.2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу за договором позики та призначити справу до судового розгляду у судовому порядку .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав заяву, просив її задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_1 отримував СМС повідомлення від позивача які підтверджують повернення боргу біля 50 000 грн., також зазначені обставини можуть підтвердити свідки.

Представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03.03.2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу за договором позики позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг по договору позики від 04.03.2013 року у розмірі 120 467 грн. 03 коп., 1204.67 грн. судового збору, а всього 121 671 грн. 70 коп.

Ч. 1 ст. 232 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 дійсно був відсутнім у судовому засіданні під час розгляду справи, однак суд визнав його неявку у судове засідання неповажною.

Так справа була призначена до судового розгляду на 17.02.2016 року та за клопотанням відповідача відкладена до 03.03.2016 року для укладання відповідачем угоди з адвокатом.

03.03.2016 року ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, в електронному вигляді направив заяву до суду про відкладення розгляду справи з потребою залучення до участі у справі адвоката. Не дивлячись на те, що 17.02.2016 року розгляд справи відкладений для укладення відповідачем угоди з адвокатом, він до 03.03.2016 року не повідомив суд про те, що він уклав угоду з адвокатом, не надав суду жодного доказу у підтвердження вказаного факту та не з»явився у судове засідання. Зазначена ним причина неявки у судове засідання не є поважною, оскільки суд вже надавав відповідачеві строк для укладення угоди про надання йому правової допомоги. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 167 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановив заочне рішення.

Докази, на які посилається ОСОБА_1 В,Ю. не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

Так посилання ОСОБА_1 на наявність у нього СМС повідомлень від позивача , як на підтвердження повернення ним боргу у розмірі біля 50 000 грн. не заслуговують на увагу. По-перше ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу про те, що СМС повідомлення від позивача надходили на його мобільний телефон , що із змісту цих повідомлень убачається, що позивач отримував в рахунок повернення боргу кошти від нього. ОСОБА_1 навіть не міг назвати точну суму , яка була повернута ним в рахунок боргу.

П.3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

Враховуючи положення вимог ч. 2 ст.1051 ЦК України слід дійти до висновку про те, що оскільки договір позики укладений між сторонами у письмовій формі, то при виконанні боргових зобов»язань кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі, а посилання на свідчення свідків про часткове повернення боргу не заслуговує на увагу, оскільки у підтвердження повернення боргу свідчення свідків не є підтвердження виконання умов договору позики.

Ст. 545 ЦК України передбачено: 1. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. 2. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. 3. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Отже на час розгляду справи борговий документ знаходився у позивача, відповідач не оспорював договору позики та не надав суду жодного доказу , які б могли мати істотне значення для вирішення справи та відмови у задоволенні позовних вимог повністю або частково.

Враховуючи викладене суд не знайшов підстав для скасування заочного рішення суду.

Керуючись ст.. 232 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва