25.02.2016 Єдиний унікальний номер 2-564/11
27 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
при секретарі Коваленко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» 05 серпня 2010 звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 19 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 122/гр.., відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит у розмірі 3200,00 грн. на поточні потреби, терміном по 17 грудня 2010 року, включно та сплачувати Банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних.
Згідно до п.п. 3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплачувати можливі штраф та пеню.
Позивач свої зобовязання по кредитному договору виконав в повному обсязі, кредит надав, однак відповідачка свої зобовязання не виконала, допустила прострочення виконання кредитних зобовязань, внаслідок чого за нею, станом на 29 липня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 5707,87 грн., а саме:
-заборгованість по кредиту 3200,00 грн.;
-заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 2007,19 грн.;
-штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі 500,68 грн.
Оскільки відповідачка добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості у розмірі 5707,87 грн. та судові витрати по справі.
В судове засідання позивач не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі його законного представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачка у судове засідання не зявилась, про день, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки в судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.
Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
В ході судового розгляду справи встановлено, що 19 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 122/гр.., відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит у розмірі 3200,00 грн. на поточні потреби, терміном по 17 грудня 2010 року, включно та сплачувати Банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних (а.с. 5-8).
Згідно до п.п.3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплачувати можливі штраф та пеню.
Однак в порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобовязання не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею, станом на 29 липня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 5707,87 грн., а саме: заборгованість по кредиту 3200,00 грн.; заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 2007,19 грн.; штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі 500,68 грн. (а.с. 5).
Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.
Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 5707,87 грн.
Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачки належить стягнути на користь позивача державне мито розмірі 57,08 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 197, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» суму заборгованості за кредитним договором № 122/гр. від 19 грудня 2007 року у сумі 5707,87 грн. (Пять тисяч сімсот сім гривень 87 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» судовий збір у розмірі 57,08 грн. (Пятдесят сім гривень 08 копійок) та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. (Сто двадцять гривень 00 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Шавула