АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

31 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою представника Служби безпеки України - Алейнічевої Юлії Василівни на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 листопада 2016 року,

встановила:

у червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним рішення житлово-побутової комісії Центрального управління СБУ в частині відмови йому у зарахуванні на квартирний облік зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні СБУ в Чернігівській області та зарахувати його на квартирний облік Центрального управління СБУ зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні СБУ в Чернігівській області - з 11 травня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25 листопада 2016 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з липня 2009 р. проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській обл. Рішенням Житлово-побутової комісії СБ України в Чернігівській обл. від 11 травня 2011 р. його було зараховано на квартирний облік. Після направлення для подальшого проходження служби до Головного слідчого управління СБ України він подав рапорт про переведення черги квартирного обліку зі збереженням попереднього часу перебування на обліку. На засіданні Житлово-побутової комісії ГСУ СБ України від 03.02.20144 р. було вирішено клопотати перед ЖПК Центрального управління СБУ Країни про зарахування його на квартирний облік зі збереженням часу перебування. Однак на засіданні ЖПК Центрального управління СБУ Країни від 08.05.2014 р. йому було відмовлено у зарахуванні на квартирний облік. Оскільки підстав для зняття його з обліку не було, позивач просив (з урахуванням уточнень від 11.11.2015 р.) визнати незаконним рішення ЖПК ЦУ СБ України від 08.05.2014 р., оформлене протоколом №9 в частині щодо нього та зобов'язати ЖПК ЦУ СБ України зарахувати його на квартирний облік з 11.05.2012 р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ЖПК Управління СБУ України в Чернігівській обл. від 11.05.2012 р. не скасовано і позивача з обліку не знято, а вибуття сестер позивача на навчання, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, не позбавляє їх права на жилу площу у квартирі.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам та зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, позивач був зарахований один на квартирний облік відповідно до пп. 7 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР рішенням ЖПК Управління СБ України в Чернігівській обл.. від 11.05.2012 р., оскільки зазначив в своєму рапорті, що проживає в квартирі батьків, де зареєстровані 5 мешканців, а його батько не може проживати в одній кімнаті з іншими членами родини.

Як видно з матеріалів справи, позивач проживав та був зареєстрований станом на травень 2012 р. в АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності його матері - ОСОБА_3 (а/с14). У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, батько позивача ОСОБА_4, позивач та дві його сестри - ОСОБА_5 та ОСОБА_1, які були зняті з реєстраційного обліку 09.09.2009 р. на навчання. Вказана квартира має загальну площу 72 кв.м. та складається з 3 жилих кімнат: площею 17,7 кв.м., 13,8 кв.м та 11,0 кв.м. Враховуючи, що за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зберігається право користування жилим приміщення на час їх навчання, на кожного з мешканців квартири припадає по 8,5 кв.м., тоді як норма жилої площі для поліпшення житлових умов в м. Чернігові становить 6 кв.м.

Посилання позивача на ту обставину, що його батько не може проживати в одній кімнаті з іншим членами родини за медичними показниками згідно Медичного висновку №3494 (а/с18) не може бути підставою для зарахування позивача на квартирний облік, оскільки згідно з Планом за поверхами (а/с 16) планування квартири дозволяє ОСОБА_4 проживати в окремій кімнаті. Та обставина, що батько позивача обрав собі для проживання кімнату площею 17,7 кв.м., а тому інші члени родини проживають в інших кімнатах - ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 в кімнаті площею 13, 8 кв.м., а він змушений проживати із сестрою - ОСОБА_1, як особи різної статі в одній кімнаті площею 11 кв.м., не може бути підставою для визнання позивача особою, яка потребує поліпшення житлових умов. Встановлення за згодою між мешканцями квартири певного порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру частки жилої площі, що припадає на кожного з мешканців і не може бути підставою для визнання його таким, що забезпечений жилою площею нижче за встановлений рівень.

Відповідно до ст. 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Підстави для визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов визначені в ст. 34 цього Кодексу. Так, ними визнаються:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

В ст. 37 цього Кодексу передбачено, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію.

У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, працівники медичних, культурно-освітніх, торговельних та інших установ і організацій, які безпосередньо обслуговують трудовий колектив підприємства, установи, організації, та інші особи за їх бажанням беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з робітниками і службовцями цього підприємства, установи, організації.

Таким чином, підстав визнавати позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов станом на 11.05.2012 р. не було. Відповідно рішення ЖПК ЦСУ СБ України від 08.05.2014 р., оформлене протоколом №9, про відмову у зарахуванні позивача на квартирний облік зі збереженням попереднього часу в зв'язку з тим, що момент зарахування на квартирний облік позивач не потребував поліпшення житлових умов, відповідає нормам чинного законодавства.

Та обставина, що рішення про зарахування позивача на квартирний облік від 11.05.2012 р. не скасовано, не має правового значення для справи, оскільки згідно Довідки від 23.12.2013 р. він перебував в загальному списку на отримання житла з 11.05.2012 р. по жовтень 2013 р. і наказом від 24.10.2013 р. був направлений для подальшого проходження служби до ГСУ СБ України (а/с 20), а тому він не проживає в м. Чернігові та не може перебувати на квартирному обліку за попереднім місцем служби. Згідно паспорту (а/с9-11) позивач знятий з реєстраційного обліку в м. Чернігів та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та стягує суму сплаченого судового збору з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Служби безпеки України - Алейнічевої Юлії Василівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 листопада 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Служби безпеки України судовий збір в розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/17684/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4275/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.