РІШЕННЯ
07 квітня 2016 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого Аркатової К.В.,
секретаря Подосокорської А.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
Ухвалою суду від 07.04.2016 року закрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення заборгованості.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості та неустойки.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає відмові у задоволенні.
Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 того ж Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 тієї ж статті).
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст.1050 того ж Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.554 ЦК України, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржнику, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.543 того ж Кодексу, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі.
07.11.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договор № НАЕНRХ12800107, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 951,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Разом з тим, відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.
В заяві позичальника, підписаній ОСОБА_3 та банком, зазначено, що банк надає кредит у сумі 951,50 грн. на строк з 07.11.2006 року по 06.11.2007 року включно.
Пунктом 5.5. кредитного договору встановлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 5 років.
Термін позовної давності для позивача для звернення до суду почався з 07.11.2007 року та закінчився 07.11.2012 року, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 10.07.2014 року.
Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в повному обсязі.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, починаючи з 12.04.2016 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий