Справа № 344/8314/15-ц
Провадження № 2/344/1293/16
У Х В А Л А

22 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву сторін про затвердження мирової угоди в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

в судовому засіданні представник позивача та представник відповідача подали заяву про затвердження мирової угоди, яка передбачає відмову ОСОБА_4 від прав власності на квартиру АДРЕСА_1 та, про набуття прав власності в цілому на вказану квартиру ОСОБА_3

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24/10/2013 р., відповідно до якого було оформлено право власності відповідачки на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди. Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обовязки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обовязків для сторін.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону, не порушують права третіх осіб.

Відповідно до процесуального закону предмет мирової угоди не є самостійним, а обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі.

Фактично сторони просять суд не про затвердження мирової угоди, а про посвідчення передачі права власності на квартиру від відповідача до позивача.

Відповідно до п. 5 ст. 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Тому сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства, а мирова угода є різновидом припинення спору в межах предмету спору, який визначений в позові.

Так само предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності, в свою чергу предметом мирової угоди є відмова відповідача від речового права та набуття відповідного права позивачем.

Отже предмет позову та предмет мирової угоди різні.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обовязки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обовязків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі, або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Так перед судом не доведено, що затвердження мирової угоди не призведе до порушення прав іншого із подружжя позивача та відповідача, неповнолітніх осіб, які можуть мати речові права щодо спірної квартири.

Так в мировій угоді позивач не відмовився від позову в частині прохання про визнання недійсним свідоцтва, хоча правовим наслідком затвердження мирової угоди є закриття провадження за відповідним проханням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України вказано, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

В п. 3 ст. 13 ЦК України вказано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до п. 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

В п. 6 ст. 13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

В п. 3 ст. 16 ЦК України зазначено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 ЦК України відмова від права власності на нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Так суд не є органом, який приймає відмови учасників цивільних відносин від права власності на нерухомі речі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже сторони не наділені правом на звернення до суду із заявами про прийняття відмови від права власності та передачі права власності особам, за їх бажанням, чи за бажанням особи, яка відмовилась від права.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у визнанні мирової угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Головуючий суддя С.О. Бородовський