Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2016 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гришко О.Я.

при секретарі Федорині А.А.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5 райдержадміністрації, ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа відділ Держгеокадастру в ОСОБА_5 районі, про виділення земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися 04 серпня 2016 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовами до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5 райдержадміністрації, ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Полтавській області про виділення земельної ділянки.

У позовній заві позивач ОСОБА_1 вказує, що вона з 14.04.1999 року працювала в ПСП «Лазірки» Оржицького району Полтавської області до 20.06.2003 року, після чого була звільнена за власним бажанням. Позивач ОСОБА_2 вказує у позовній заяві, що він працював у КСП «Лазірки» Оржицького району Полтавської області з 26.06.1996 року, був членом даного підприємства до 16.05.2013 року, після чого був звільнений за власним бажанням.

Позивачі зазначають, що паювання землі КСП «Лазарки» було проведено згідно розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації №557 від 24 грудня 1996 року. Але після паювання земель КСП «Лазірки» з не відомих обставин їм не були виділені земельні частки (пай).

Як зазначають позивачі, в даний час при спілкуванні з односельцями їм стало відомо, що згідно звітних загальних зборів уповноважених членів підприємства від 04.02.2000 року вони були включені в списки членів приватно-пайового підприємства на одержання земельної частки (паю) з земель резервного фонду.

З приводу отримання у власність земельних ділянок із резервного фонду позивачі зверталися до ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області, проте їм було відмовлено у наданні земельної частки (паю) з тих підстав що землі, як в межах села так і за межами села, зарезервовані учасникам АТО, крім того в рішеннях сільської ради зазначається, що вирішення цього питання не відноситься до компетенції сільської ради. Позивачі звернулися з відповідними листами до ОСОБА_5 райдержадміністрації, на що їм було повідомлено, що до компетенції райдержадміністрації вирішення даних питань не відноситься та рекомендовано звернутися до суду. Позивачі також зазначають, що вони зверталися до ОСОБА_6 управління Держземагентства в Полтавській області з відповідними листами, відповіді на які до цього часу так і не отримали. З відділу Держгеокадастру в ОСОБА_5 районі надійшла відповідь, що вони мають право отримати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі до 2 га в рахунок земель запасу чи резервного фонду

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_2 просив поновити пропущений строк як пропущений із поважних причин, скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №04/29 від 22.12.2015 року як не законне, визнати за ним право на земельну частку (пай), площею 4, 52 умовних кадастрових гектари, та виділити із резервного фонду земель ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області земельну частку (пай) у розмірах, встановлених на території ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області. Судові витрати просив покласти на нього.

Позивач ОСОБА_1, уточнивши свої позовні вимоги, просила поновити пропущений строк як пропущений із поважних причин, скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №04/30 від 22.12.2015 року як не законне, визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 4, 52 умовних кадастрових гектари, та виділити із резервного фонду земель ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області земельну частку (пай) у розмірах, встановлених на території ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області. Судові витрати просила покласти на неї.

Ухвалою суду від 25.10.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав повністю, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради направив до суду заяви, згідно яких позови визнав повністю, просив розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_5 райдержадміністрації в судове засідання не зявився, направив до суду лист, в якому просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направив, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що він належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру в ОСОБА_5 районі в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання, в якому просив суд провести розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, заслухавши покази свідка, дослідивши докази у справі, проаналізувавши їх і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.09.1975 року по 01.06.1982 року працювала в колгоспі імені Димитрова, а з 14.04.1999 року по 20.06.2003 року в Приватно-пайовому підприємстві «Лазірки» (а.с. 5-6).

ОСОБА_2 з 26.06.1996 року по 16.05.2013 року працював у КСП «Лазірки», яке реформовано в ППП «Лазірки» за протоколом №1 від 14.02.1997 року загальних зборів членів підприємства. ПСП «Лазірки» за протоколом №1 від 04.02.2000 року загальних зборів членів підприємства реорганізовано шляхом приєднання до ППП «Лазірки» (протокол № 1 від 05.01.2007 року), 03.07.2008 року поновлено реєстрацію ПСП «Лазірки», яке стало правонаступником ППП «Лазірки» (а.с. 5-6, 78-79).

Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Лазірки» був виданий ОСОБА_4 сільською радою Оржицького району 8 лютого 1996 року. До нього додавався список громадян, які мають право на земельний пай.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були включені до списків членів КСП «Лазірки», які додані до Державного акта на колективну власність на землю від 08.02.1996 року (а.с. 15, 85).

Розпорядженням голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 24 грудня 1996 року на території ОСОБА_4 сільської ради затверджено розмір паю у розмірі 4,52 умовних кадастрових гектарів, які передані у власність КСП «Лазірки» (а.с. 14).

В архівних довідках зазначено, що у протоколі від 04 лютого 2000 року №1 звітних загальних зборів уповноважених членів приватного-пайового підприємства «Лазірки» є рішення прийняти в члени підприємства ОСОБА_1 і подати в списки на одержання земельної частки (паю) з земель резервного фонду (а.с. 7).

ОСОБА_2 включений за номером 27 до списку членів приватного-пайового підприємства «Лазірки» на одержання майнового та земельного паю з земель резервного фонду (а.с. 80).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що в серпні 2013 року він розповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони мають право на земельний пай, вказав, що лише тоді позивачі дізналися про свої права. Для вирішення питань, повязаних з паюванням майна та землі колишнього колгоспу імені Димиртова загальними зборами були обрані так звані уповноважені особи, які від імені колективу підприємства могли вирішувати різні питання, в тому числі і питання з паюванням землі. Прості члени підприємства могли і не знати, які рішення приймалися на зборах уповноважених осіб. Зміст прийнятих рішень часто не доводився до відому простих членів підприємства, тому позивачі не знали, що вони мали право на земельну частку (пай). Свідок ОСОБА_7 входив до комісії з питань розпаювання майна колишнього колгоспу імені Димитрова. В 2011 році, перебираючи свої папери, свідок виявив, що позивачі у справі були включені до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), а в серпні 2015 випадково зустрів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та розповів їм про те, що вони мають право на земельну частку (пай).

Листами від 18.12.2015 року ОСОБА_5 районна державна адміністрація повідомила позивачів, що виділення останнім земельних ділянок не відноситься до компетенції райдержадміністрації і позивачам було запропоновано вирішити це питання в судовому порядку (а.с. 10, 82).

Позивачі зверталася з листами до ОСОБА_6 управління Держземагентства в Полтавській області щодо виділення їм у приватну власність земельних ділянок із резервного фонду в розмірах, передбачених чинним законодавством (а.с. 11-12, 83-84). Доказів того, що на дані листи позивачам було надано відповідь, суду не надано.

З листів відділу Держгеокадастру в ОСОБА_5 районі вбачається, що позивачі можуть звернутися із заявою до органу місцевого самоврядування або органу державної влади щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу чи резервного фонду в розмірі до 2 га в порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України (а.с. 15, 85).

Рішенням другої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області від 22.12.2015 року № 04/30 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у наданні земельної частки (пай) в звязку з тим, що землі запасу та землі не надані у власність та постійне користування в межах населеного пункту за межами населеного пункту зарезервовані учасникам АТО. У рішенні зазначено, що вирішення даного питання не відноситься до компетенції сільської ради та запропоновано звернутися до суду.

Рішенням другої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради Оржицького району Полтавської області від 22.12.2015 року № 04/29 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у наданні земельної частки (пай) в звязку з тим, що землі запасу та землі не надані у власність та постійне користування в межах населеного пункту за межами населеного пункту зарезервовані учасникам АТО. У рішенні зазначено, що вирішення даного питання не відноситься до компетенції сільської ради та запропоновано звернутися до суду.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами.

Згідно ч.1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд вважає, що позивачам потрібно поновити строк позовної давності, оскільки причини, на які вони посилаються є поважними. Клопотань про застосування строку позовної давності, особи, які приймають участь в розгляді справи, суду не заявляли.

Суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 Його позов в частині вимог до ОСОБА_5 райдержадміністрації задоволенню не підлягає, оскількивідповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб, а відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Таким чином, ОСОБА_5 районна державна адміністрація на даний час не має повноважень щодо передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення як в межах, так і поза межами населеного пункту.

Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради та ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Полтавській області в частині визнання за ним права на земельну частку (пай), площею 4, 52 умовних кадастрових гектари, оскільки суд вважає доведеним факт його членства в КСП «Лазірки» з 26.06.1996 року по 14.02.1997 року (а.с.а.с. 78-79). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, а, відповідно до ч. 3 ст. 1 цього є Закону, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Це узгоджується і з нормами, які містяться і в Указі Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 (далі Указ). У пункті 2 цього Указу зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п.7 вказаного Указу, створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Згідно п. а ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Однак позовні вимоги ОСОБА_2 щодо виділення йому земельної ділянки із резервного фонду земель ОСОБА_4 сільської ради до задоволення не підлягають, оскільки, як вбачається зі змісту вказаного Закону, зокрема, статті 5, законодавством передбачений певний порядок виділення внатурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно ж до ч. 2 ст. 2Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Тобто, особа, при наявності рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), має право звернутися до відповідних органів, до компетенції яких входить вирішення даного питання, з відповідною заявою щодо виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про скасування як незаконного рішення ОСОБА_4 сільської ради № 04/29 від 22.12.2015 року підлягають до задоволення. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно ж до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є, зокрема, рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до компетенції сільських рад відноситься, зокрема: розгляд заяв власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). Визначивши, що вирішення питань, повязаних з виділенням земельних часток (паїв), не відноситься до компетенції сільської ради і не вирішивши по суті заяву ОСОБА_2 про виділення земельної частки (паю), ОСОБА_4 сільська рада прийняла незаконне рішення, яким були порушені права позивача ОСОБА_2 Тому це рішення сільської ради підлягає скасуванню. З цих же підстав підлягає скасуванню аналогічне за змістом рішення ОСОБА_4 сільської ради № 04/30 від 22.12.2015 року щодо ОСОБА_1, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради підлягають до задоволення.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» наводиться вичерпний перелік субєктів господарювання, колишні члени яких мають право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) мають: члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довела, що вона є колишнім членом колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, не довела, що вона є пенсіонером з їх числа, тому у суду відсутні підстави для задоволення її позову в частині позовних вимог про визнання за нею права на земельну частку (пай), площею 4, 52 умовних кадастрових гектари, та про виділенняїй земельної ділянки із резервного фонду земель ОСОБА_4 сільської ради.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 179, 212-215 ЦПК України,ст. 1, 2, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. п. 2, 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95, суд

в и р і ш и в:

Поновити ОСОБА_2 пропущений для звернення до суду строк позовної давності.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 райдержадміністрації відмовити.

Позов ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_4 сільської ради та ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Полтавській області задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), площею 4, 52 умовних кадастрових гектари.

Скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №04/29 від 22.12.2015 року як незаконне.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_1 пропущений для звернення до суду строк позовної давності.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 райдержадміністрації відмовити, ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Полтавській області відмовити.

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_4 сільської ради задовольнити частково.

Скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №04/30 від 22.12.2015 року як незаконне.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлене 30.11.2016 року.

Суддя