Справа №521/5261/15-ц
Провадження №2/521/388/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, уточнивши який, просить стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 12000 доларів США в національній валюті України за курсом НБУ під час постановлення рішення; три відсотки від суми позики щомісячно у розмірі 3240 доларів США в національній валюті України за курсом НБУ під час постановлення рішення; три відсотки від суми позики, а саме після закінчення строку договору, під час постановлення рішення; неустойку у розмірі відповідному часу постановлення рішення; моральну шкоду у розмірі 15000,00 гривень; витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2526 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30 листопада 2014 року ОСОБА_2 позичила у нього грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США на строк до 30.08.2015 року, начебто для ремонту будинку та прибудови банкетної зали в смт. Сергіївка Одеської області, про що відповідачкою власноруч була написана розписка. Відповідно до розписки відповідачка зобовязалась сплачувати 3 відсотки від суми позики 30 числа кожного місяця. Однак за весь час відповідачка сплатила позивачу лише 1000 гривень, посилаючись на скрутний матеріальний. Відповідачка не сплачує грошові кошти за договором позики, при цьому постійно обіцяє виконати зобовязання пізніше. У звязку з тим, що відповідачка не повертає суму боргу, позивач зазнав душевних страждань та переживань, йому доводиться телефонувати до відповідачки та просити її повернути борг. Оскільки відповідачка до наступного часу борг не повернула, позивач вимушений звернутися за допомогою до юриста, а потім відповідно з наступним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя в уточненій редакції позову підтримав та просив задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні 06.10.2015 року, не заперечувала факт отримання нею грошових коштів у позивача, не заперечувала проти того, що між нею та позивачем був укладений договір позики, але наголошувала, що у звязку із скрутним матеріальним становищем не має можливості повернути борг та виконувати умови договору.

Суд, дослідивши письмові документи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала від позивача в борг грошову суму у розмірі 12000 доларів США.

Як вбачається з розписки написаної власноруч ОСОБА_2, відповідачка отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12000 доларів США на ремонт будинку та прибудову банкетної зали в смт. Сергіївка, які зобовязалась повернути до 30 серпня 2015 року. Згідно даної розписки відповідачка зобовязалася платити відсотки у розмірі 3% (три) відсотки, 30 числа (кожного місяця).

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа незалежно від сум. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачкою розписка позичальника, свідчить виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачці зазначену грошову суму у позику, а відповідачка зобовязалась, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у строк до 30.08.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики. За правилами статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо ніше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Стаття 1048 ЦК України наводить правила про проценти за договором позики. Договір позики може бути оплатним або безоплатним. Відносини позики вважають оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не встановлений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. Свідченням безоплатного характеру договору позики може бути пряма вказівка закону або застереження в умовах договору про його безоплатний характер. В іншому випадку договір вважається оплатним, навіть за відсутності в ньому умов щодо конкретної визначеної суми винагороди. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику. Розмір процентів передбачається сторонами у договорі позики на їх власний розсуд. Розмір процентів, який буде встановлений у договорі, законом не обмежується, однак їх максимальний розмір не повинні виходити за межі розумного.

Відповідно до умов договору позики укладеного між позивачем та відповідачкою 30 листопада 2014 року, сторони погодили між собою розмір процентів, які мають виплачуватися відповідачкою 30 числа кожного місяця у розмірі 3% від суми позики, що узгоджується з положеннями статті 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Позивач, згідно даних зобовязальних правовідносин, належним чином виконав умови договору позики передав відповідачці зазначену суму, а відповідачка зобовязання не виконала, отримані в борг кошти у визначений термін не повернула, проценти передбачені умовами договору позики не виплачує.

В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 30.11.2014 року сплив 30.08.2015 року, відповідачкою не надано до суду будь-якого підтвердження виконання нею зобовязання щодо повернення грошей позичених у позивача, не надано суду доказів і щодо спати процентів за користування грошовими коштами, як це передбачено умовами договору, тому суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 12 000 доларів США, що на день прийняття рішення еквівалентно сумі 313 229 гривень 84 копійки; 3% від суми позики щомісячно в розмірі за час дії договору позики, тобто за період з 30.11.2014 року по 30.08.2015 року у сумі 3240 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 23.03.2016 року еквівалентно 84 572 гривни 06 копійок. В судовому засіданні сторонами не оспорювалося, що в рахунок погашення відсотків за договором позики, відповідачка сплатила позивачу 1000 гривень, тому суд вважає за необхідне відрахувати цю суму від загальної суми боргу за відсотками.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Цивільним кодексом України передбачено інші причини з яких зобов'язання припиняються. Так стаття 600 ЦК України передбачає припинення зобов'язання переданням відступного. Згідно зі ст.601 ЦК зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Згідно зі ст.604 ЦК зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Стаття 605 ЦК України передбачає припинення зобов'язання прощенням боргу. Відповідно до ст.606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника та кредитора в одній особі. Згідно зі ст.607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною за яку жодна із сторін не відповідає. Статті 608, 609 ЦК України передбачають припинення зобов'язання внаслідок смерті та ліквідації юридичної особи.

Аналіз перелічених вище правових норм, дає суду підстави зробити висновок про те, що закінчення строку дії договору позики укладеному між сторонами, цивільні права та обов'язки позивача як кредитора за договором не припинились, оскільки за змістом ст.598-609 ЦК України,закінчення строку дії договору, передбаченому розписці не є підставою для припинення грошового зобов'язання. З цих підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % від суми боргу, як передбачено договором позики за період з 30.08.2015 року по день прийняття рішення (23.03.2016 року) за шість місяців та 23 дні (340 доларів х 6 м.) = 2040 доларів США + 260 доларів розмір процентів за 23 дні. Всього за вказаний період з відповідачки має бути присуджена до стягнення на користь позивача грошова сума у розмірі 2300 доларів США, що на час розгляду справи дорівнюється 60 035 гривень 72 копійки .

Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши вищенаведені вимоги закону, з врахування фактичних обставин даної справи, а саме, що сторонами у договорі добровільно встановлений розмір процентів, який розраховується судом відповідно до валюти договору, тому в межах даного позову судом не може бути присуджено до стягнення грошова сума за правилами статті 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

В даному випадку мають місце договірні відносини, якими стягнення штрафу за порушення умов договору не передбачено, а отже позовні вимоги щодо стягнення неустойки є необґрунтованими і такими, які задоволенню не підлягають.

Досліджуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги у виниклих правовідносинах задоволенню не підлягають, тому що між сторонами виникли договірні правовідносини.

Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідальність за порушення умов договору передбачена безпосередньо зазначеним договором, а також діючим законодавством. Положення договору не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди. Крім того, зазначена вимога також не кореспондує положенням ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодження її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Системний аналіз статей 23, 625, 1050, 1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобовязання не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення грошового зобовязання.

Враховуючи вище наведене суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди у розмірі 15000 гривень.

Частково задовольняючи позов в частині відшкодування витрат з оплати юридичної допомоги, суд виходить із того, що відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи.

Так, дійсно, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, однак частина друга зазначеної статті, встановлює, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи є дані про зайнятість представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи, загальна зайнятість адвоката ОСОБА_3 у судових засідання за часом складає 40 хвилин. Крім угоди між адвокатом та позивачем про надання правової допомоги позивачу та ксерокопії квитанції сплати позивачем адвокату 2000 гривень інших доказів в матеріалах справи не має, а тому в цій частині заява задовольняється частково. Суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідачки на користь позивача має бути присуджена грошова сума у розмірі 548 гривень, з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати та кількості хвилин судових засідань, що проводились по даній справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 456 837,62 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2526,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 79, 84, 88, 195, 196, 208, 209, 215-218 ЦПК України ст.ст. 526, 556, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у загальному розмірі 456837 (чотириста пятдесят шість тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 62 копійки, яка складається з:

суми непогашеного боргу 313229 (триста тринадцять тисяч двісті двадцять девять) гривень 84 копійки;

відсотків за користування грошима 143607 (сто сорок три тисячі шістсот сім) гривень 78 копійок;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 2 526,00 гривень(дві тисячі пятсот двадцять шість) гривень 00 копійок суму сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 548 гривень(пятсот сорок вісім) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області на протязі десяти днів. Особи, що приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення, мають право на його оскарження на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: