Справа № 202/5382/16-ц
Провадження № 2/0202/2635/2016
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
01 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретареві Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Беюкага Огли про визнання права власності та позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та визнання права власності,-
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №202/5382/16-ц.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Сторони в судове засідання не з?явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 проживає у вказаній квартирі з січня 2006 року.
Відповідач ОСОБА_4 у вказаній вище квартирі не проживає понад шість років, відповідач ОСОБА_5 у вказаній вище квартирі не проживає понад один рік, їхніх речей та особистого майна у квартирі не має, добровільно знятися з місця реєстрації вони бажання не виявили, перешкод у користуванні квартирою позивач їм не чинила.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 71 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Реєстрація відповідачів у квартирі АДРЕСА_2 перешкоджає ОСОБА_3, оскільки необхідно сплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб.
З січня 2006 року третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, підтримує її у належному стані, проводить ремонтні роботи, господарє в ній, сплачує комунальні послуги, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років.
Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
В силу ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р.:
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неїпідстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиї мспадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 відкрито та безперервно володіє зазначеною квартирою більш, ніж 10 років.
В силу ст. 16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності за набувальною давністю, що відповідає діючому законодавству.
Пунктом 5.1.2. зазначеного вище договору передбачено, що не пізніше 5 днів з моменту передачі Об'єктів оренди орендодавець зобовязаний передати Орендарю копії правовстановлюючих документів та технічної документації на обєкти оренди.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги в частині визнання права власності на домоволодіння №65 по вул. Далекосхідній у м. Дніпро не підтверджується матеріалами справи, а інших належних та допустимих доказів на їх підтвердження не надано.
На підставі викладеного і керуючись ст. 220 ЦПК України, суд додатково,
Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та визнання права власності задовольнити частково.
В решті позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та визнання права власності відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Суддя В.П. Мороз