Справа № 161/492/16-ц
Провадження № 2/161/1153/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 13.12.2014 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона позичила відповідачці грошові кошти в сумі 1739 доларів США під 11,5 % річних. 26.10.2015 року між нею та відповідачкою було укладено ще один договір позики за яким вона позичила відповідачці грошові кошти в сумі 272 долари США під 7,5 % річних. Відповідач зобовязалася повернути їй всі гроші в строк до 05.12.2015 року. Основний борг відповідачки за договором позики становить 48264 грн. Крім того, за умовами договору відповідач має сплатити на її користь відсотки за користування позикою в загальній сумі 5361,2 грн. просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 53625,2 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснила, що позичаючи гроші вдруге, відповідач переписала розписку склала єдину розписку на обидві позики.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала частково, суду пояснила, що за період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року вона взяла в борг у позивачки ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 30000 грн. Коли позивач позичала їй ці грошові кошти розписку вона не писала, термін повернення грошових коштів вони не обговорювали, про сплату процентів за користування позикою не встановлювали. Грошові кошти позивач позичала їй у гривнях, а не в доларах США. У грудні 2015 року позивач прийшла до неї додому стала кричати на неї, і застосовуючи фізичну силу, змусила написати розписку, що знаходиться у матеріалах справи. З приводу неправомірних дій позивачки вона до правоохоронних органів не зверталася. Просить суд задовольнити частково.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 13.12.2014 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відбувся договір позики за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 1739 доларів США під 11,5 % річних.

26.10.2015 р. ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відбувся договір позики за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 272 доларів США під 7,5 % річних.

Грошові кошти за вказаними договорами позики ОСОБА_2 зобовязалася повернути в строк до 05.12.2015 року.

Про укладення між сторонами вказаних договорів позики свідчить розписка складена відповідачем ОСОБА_2, факт написання якої відповідачем визнається.

Як слідує із статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження того, що її волевиявлення щодо укладення договорів позики не було вільним, тому її пояснення в цій частині суд до уваги не приймає.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У встановлений договором строк відповідач ОСОБА_2 суму боргу за договором позики та відсотки за користування позикою позивачці не сплатила.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі.

Сума основного боргу відповідачки ОСОБА_2 складає 48264 грн. (1739 доларів США + 272 долари х 24,00 грн., де 24,00 грн. курс гривні до долару США).

За період з 13 грудня 2014 року по 13 грудня 2015 року сума процентів за користування позикою в сумі 1739 доларів США становить 5279,6 грн., а за користування позикою в сумі 272 долари США за період з 26.10.2015 року по 81,6 грн., а всього сума відсотків становить 5361,2 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в заявленому нею розмірі

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки з відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,2 грн.

На підставі ст.ст. 526, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 48264 грн., відсотки за користування позикою 5361,2 грн. , а всього 53625 (п»ятьдесят три тисячі шістсот двадцять пять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п»ятьсогт п»ятьдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_3