Номер провадження: 22-ц/785/339/16
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання права власності, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом ОСОБА_4 та просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягнути на її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля НОМЕР_1 в сумі 50036,24 грн., а також вартість ? частини металевого гаражу в сумі 3000 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що зазначене майно було набуто подружжям під час шлюбу, в якому вона перебувала з відповідачем з серпня 2004 року по 06.11.2013 року.

ОСОБА_4 просив визнати за ним права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2 половину коштів, сплачених ним після розірвання шлюбу на виконання грошового зобовязання за договором кредиту в сумі 2143,99 доларів США (за курсом НБУ станом на 07.05.2015р. - 45066 грн. 77 коп.), та зобовязати ОСОБА_2 продовжувати самостійно виплачувати на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» половину залишку боргового зобовязання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року зазначені справи обєднані в одне провадження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м. В решті вимог ОСОБА_2 відмовлено. Частково задоволено позов ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 ? частину сплачених коштів за договором кредиту в розмірі 2143 долара 99 центів США, що за курсом НБУ станом на 07.05.2015 року, становить 45066 грн. 77 коп. В решті вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення частково змінити, а саме:

- визнати за нею право власності на ? частину автомобілю НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? вартості, за яку він був проданий, тобто 50036,24 грн.,

-визнати за нею право на грошову компенсацію ? вартості гаражу №144 у громадській організації самоохоронювальної гаражної стоянки «Суворовська» (вул. Мелітопольська, 19, м. Одеса) в сумі 3000 грн. та стягнути цю суму з ОСОБА_4,

-відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з неї на його користь ? частини сплачених ним після фактичного припинення шлюбних відносин кредитних коштів у розмірі 2143,99 доларів США, тобто 45066,77 грн.

У апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ ««ОСОБА_3 Аваль» задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2004 року по 06.11.2013 року.

Під час шлюбу подружжям було придбано 12.09.2007 року квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м (а.с. 91-92), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4, а також 28.11.2011 року було придбано автомобіль НОМЕР_3, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4

29.03.2007 р. між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» укладено договір споживчого кредиту на суму 47470 дол. США, отриманого на придбання квартири АДРЕСА_1 (яка є предметом іпотеки), а ОСОБА_2 є поручителем за договором кредиту та надала згоду на передачу нерухомого майна в іпотеку (а.с. 46-62, 80-83).

23.05.2012 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 придбав автомобіль «ТОЙОТА» за 100072,49 грн. (а.с. 28), письмова згода ОСОБА_2 на відчуження автомобіля відсутня. З часу розірвання шлюбу ОСОБА_4 особисто здійснено погашення кредиту на суму 4287,98 дол. США (а.с. 150-153).

Встановлені вище судом обставини підтверджені матеріалами справи, і фактично не оспорені сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та гаражу, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження їх вартості на час розгляду справи і згоди подружжя щодо цього, проте до вірного висновку про неможливість задоволення вимог в цій частині прийшов шляхом невірного правового обґрунтування.

Відповідно до п.30 Постанови Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1ст.63, ч.1ст.65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки 12.08.2014 року, таке сторонами не спростовано, автомобіль був відчужений 23.05.2012 року, тобто в період сумісного проживання і доказів про те, що кошти були витрачені не на потреби сімї чи ні в її інтересах, ОСОБА_2 не надано.

Відтак вимоги про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля не підлягають задоволенню саме з таких підстав, а визнання права власності на ? автомобіля унеможливлене тим, що на час вирішення спору майно не належить відповідачу.

Вбачається з матеріалів справи, що правовстановлювальні документи на гараж як обєкт права власності відсутні, відтак встановити факт його належності до обєктів права спільної власності неможливо, оскільки час його придбання не встановлено.

Зважаючи на такі обставини, відсутність відомостей про його вартість не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а тому висновок суду щодо відсутності доказів на підтвердження вартості майна як підстави для відмови у задоволенні позову є невірним.

Таким чином, в зазначеній частині вимог рішення суду підлягає зміні в частині обґрунтування мотивів відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири, виходячи з наступного.

В силу ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст.61 СК України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК).

Зважаючи на такі обставини, суд першої інстанції правомірно визнав за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири, і прав та законних інтересів банку такі обставини не порушують.

Враховуючи відхилення апеляційної скарги і недоплату банком судового збору під час подачі апеляційної скарги в розмірі 1219,38 грн. (сплачено 267,96 грн. при оспоренні по майнових вимогах про визнання права власності), кошти підлягають стягненню.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправомірність висновку суду про можливість стягнення з неї коштів на погашення боргу за кредитним договором після припинення шлюбних відносин, оскільки таке ґрунтується на презумпції боргів подружжя під час шлюбу та визнанні за нею права власності на ? частину квартири, а відтак і обовязку здійснювати погашення боргу за кредитом.

Керуючись ст.ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» відхилити.

Стягнути з ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» судовий збір в розмірі 1219,38 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину автомобіля, стягнення компенсації ? частини вартості автомобіля, стягнення компенсації ? частини вартості гаражу, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: