УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, ДП «Миколаївське лісове господарство» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що п. 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01 жовтня 2009 року ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, орієнтовною площею 1 000,00 кв. м з метою передачі її у власність для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, згідно до пунктів 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 червня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Проте, перевіркою прокуратури було встановлено, що спірна земельна ділянка була передана без попереднього її вилучення у належного користувача - ДП «Миколаївське лісове господарство», як землі державного лісового фонду, та в порушення встановленої процедури зі зміною її цільового призначення, без узгодження з органом виконавчої влади з питань лісового господарства зміну цільового призначення земельної ділянки та за відсутності державної експертизи вказаного проекту землеустрою.

09 січня 2010 року ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з ОСОБА_7, та остання отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

На підставі наведеного, прокурор просив поновити строк позовної давності, визнати незаконними та скасувати рішення у зазначеній вище частині, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 січня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_7, витребувати у ОСОБА_7 спірну земельну ділянку та повернути у власність держави в особі ДП «Миколаївське лісове господарство».

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2015 року, позов задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано п. 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01 жовтня 2009 року, за яким ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтовною площею до 1 000 кв. м з наданням адреси: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано п.п. 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 червня 2010 року, якими затверджено проект землеустрою та ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, загальною площею 1 000 кв. м, по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1 000 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстровий № 2191 від 01 вересня 2010 року, по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_7 державний акт серії НОМЕР_2 від 22 грудня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_1, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 92.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1 000 кв. м, кадастровий номер № НОМЕР_1, вартістю 206 470,00 грн, по АДРЕСА_1 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування державному підприємству «Миколаївське лісове господарство». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що земельна ділянка була передана ОСОБА_6 у власність без згоди на її вилучення у попереднього користувача ДП «Миколаївське лісове господарство», з порушенням порядку встановленого для вилучення земель лісового фонду і зміни їх цільового призначення. В подальшому спірна земельна ділянка була відчужена на користь ОСОБА_7, та останньою отримано свідоцтво про право власності на цю ділянку.

Поновлюючи строк позовної давності, суд виходив з того, що прокурор та позивачі, в інтересах яких пред'явлено позов дізналися про свої порушені права під час проведення прокуратурою у серпні 2014 року перевірки дотримання Миколаївською міської радою вимог земельного законодавства.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01 жовтня 2009 року, ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтованою площею до 1 000 кв. м з наданням адреси: АДРЕСА_1.

Відповідно до пунктів 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 червня 2010 року затверджено проект землеустрою та ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд загальною площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_1.

На підставі вказаних рішень міської ради ОСОБА_6 отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2010 року з кадастровим номером НОМЕР_1, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77.

Зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_6 за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» та розташовані в урочище «Жовтневе» Миколаївського лісництва, що підтверджується наявними в проекті землеустрою текстовими та графічними матеріалами: кадастровим планом земельної ділянки № ПВ-458 від 16 квітня 2010 року, висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області № 01-04/11-05/1 від 09 січня 2008 року. Про входження спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду свідчать також інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 949 від 26 вересня 2014 року, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО «Укрдержліспроект» № 299 від 04 вересня 2014 року та ДП «Миколаївське лісове господарство» № 553 від 25 вересня 2014 року.

Після отримання ОСОБА_6 на підставі вказаних вище рішень державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між нею та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу № 2191 від 01 вересня 2010 року, за яким ОСОБА_6 передала у власність, а ОСОБА_7 прийняла у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1000 га.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачем ОСОБА_7 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 22 грудня 2010 року, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 92.

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України).

Статтею 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом ( пункт «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України ( в редакції, які була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно положень ст. ст. 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення.

В матеріалах справи наявний висновок державного управління охорони навколишнього природного середовища у Миколаївській області 2008 року про погодження проекту землеустрою щодо відведеної спірної земельної ділянки, а відповідно до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 553 від 25 вересня 2014 року зазначений проект відведення ним не погоджувався; наявний у проекті висновок № 577 від 27 березня 2008 року останнім не видавався.

За даними Держземагенства України № 10-14-0.5-5459/2-14 від 06 серпня 2014 року обов'язкова державна експертиза вказаного проекту відведення до Держземагенства не надходила та не проводилась.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» від 10 квітня 2008 року № 610- р, яке набуло чинності з 05 травня 2008 року, Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему зобов'язано зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Таким чином, вірними є висновки судів, що відсутність узгодженого проекту відводу спірної земельної ділянки з органом лісового господарства та відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації є підставою для визнання незаконними та скасування відповідних пунктів рішень міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_6, та витребування її з чужого незаконного володіння.

Доводи касаційної скарги щодо недоведеності належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, а саме ДП «Миколаївське лісове господарство», спростовуються наявними у матеріалах справи земельно-кадастровою документацією, кадастровим планом земельної ділянки та висновками Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Таким чином, судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова