Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Турецька Я.П.

за участі

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

перекладача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В ході судового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати разом з позивачем, залишити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_1 та змінити прізвище дітей на її дошлюбне прізвище.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 16.04.1994 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №12. У шлюбі у них народилося троє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття любови та поваги один до одного, постійні сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть більше шести років, спору щодо поділу спільного майна немає. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. З посиланням на викладене та норми ст.ст. 104,105,110 СК України, позивач просить суд збільшені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги посила суд : шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею, залишити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_1. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема пояснила суду, що вона з відповідачем ОСОБА_2 з 1995 року спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вказує на те, що вона створила нову сім'ю та проживає з іншим чоловіком.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю. Зокрема пояснив, що він фактично також створив нову сім'ю. Не заперечив проти розірвання шлюбу. В судове засідання після оголошеної переви в судовому засіданні не з'явився , надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також не заперечив проти уточнених позовних вимог та залишення дітей проживати спільно з позивачем по справі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 16.04.1994 року у виконавчому комітеті Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №12, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, серії НОМЕР_1 від 03.09.2013 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/

У даному шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с.7-9/.

Як встановлено судом, неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають разом з позивачем і дані обставини не заперечувались сторонами в судовому засіданні.

Шлюбні відносини між подружжям припинені з 1995 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є втрата почуття любови та поваги один до одного, відсутність взаєморозуміння подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

Причиною розпаду цієї сім'ї є відсутність взаєморозуміння між подружжям та створення нової сім'ї як з боку позивача так і відповідача.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того на думку суду, обґрунтованими є і вимоги позивачки щодо визначення місця проживання дитей разом з нею та залишення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи, що визнання уточненого позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України , ст.ст. 105, 110,112 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 16.04.1994 року у виконавчому комітеті Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №12 - розірвати.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати разом з матір'ю - ОСОБА_1.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца