Ухвала

іменем україни

23 березня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., ПоповичО.В., Касьяна О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської залізниці, третя особа - Одеській дорожній комітет профспілки, про стягнення додаткової допомоги, середнього заробітку за час затримки всіх виплат, недоплаченої суми допомоги, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Одеської залізниці про стягнення додаткової допомоги, середнього заробітку за час затримки всіх виплат, недоплаченої суми допомоги, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що працювала у відповідача з 18 грудня 1967 року до 26 вересня 2014 року, звільнена за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію. Проте при звільненні їй не були виплачені усі допомоги, передбачені колективним договором, у зв'язку з чим просила стягнути на свою користь додаткову допомогу в розмірі 27 282 грн 85 коп, доплату до основної одноразової допомоги при звільненні в сумі 2 900 грн 94 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2014 року до 26 лютого 2015 року в сумі 27 282 грн 85 коп. та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 звільнилася з роботи 26 вересня 2014 року у віці 71 рік за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, право на яку виникло у 1998 році з досягненням пенсійного віку.

Колективний договір між адміністрацією та шляховим комітетом профспілки Одеської залізниці на 2011-2015 роки (зі змінами та доповненнями) містить положення щодо основної одноразової допомоги та додаткової допомоги при звільненні працівників у зв'язку з виходом на пенсію.

При звільнені позивача за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, з ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України проведено повний розрахунок й виплачено основну одноразову допомогу, передбачену колективним договором, в розмірі семи середньомісячних заробітків. Що ж до додаткової допомоги, то обов'язковість виплати такої передбачена для працівників, які при виникненні права на пенсію звільняються з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію не пізніше трьох місяців з моменту виникнення такого права.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши правильність нарахування основної одноразової допомоги та відсутність підстав для виплати додаткової допомоги, дійшов вірного й обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.В. Попович

О.П. Касьян