Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/276/16-ц

Провадження №2/377/159/16

22 липня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі: ОСОБА_1,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В:

18 квітня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 5 вересня 1987 року у відділі ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому Київської області, Україна, актовий запис № 1298.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що незважаючи на тривалий час шлюбу та наявність двох спільних дітей, між позивачем та відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Ухвалою суду від 3 червня 2016 року за клопотанням відповідача було надано подружжю строк для примирення один місяць та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 липня 2016 року по закінченню строку для примирення провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Суду пояснила, що протягом тривалого часу шлюбу в них з відповідачем не склалися нормальні сімейні відносини в силу психологічної несумісності характерів, у них відсутні спільні інтереси, що призвело до припинення шлюбних відносин. Протягом наданого судом строку для примирення їм з відповідачем не вдалося примиритися, у звязку з чим вважає неможливим збереження шлюбу з відповідачем і просить розірвати шлюб з ним.

Відповідач 2 червня 2016 року подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності. Позовні вимоги не визнав та просив надати строк для примирення. Після закінчення строку на примирення відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 5 вересня 1987 року відділом ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 5 вересня 1987 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1298. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_3, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вже на час розгляду справи є повнолітньою, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка залишається проживати разом з позивачем.

Питання матеріального утримання відповідачем неповнолітнього дочки ОСОБА_5 вирішено в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини. Після надання строку для примирення сімейні відносини у подружжя не відновилися, примиритися їм не вдалося. Таким чином, сімя фактично розпалася і шлюб між подружжям набув формальних ознак.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з пояснень позивача, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна на час розгляду справи в суді немає.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно заяви позивача після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 5 вересня 1987 року у відділі ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1298.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька