Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/2881/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/778/3455/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
23 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
Головуючого: Трофимової Д.А.
Суддів: Крилової О.В.
При секретарі: Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на 9/100 частин домоволодіння,
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на 9/100 частин домоволодіння, просив суд визнати за ним право власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя, скасувавши свідоцтво про право власності № 465 на вказану частку домоволодіння по вул. Кірова, 21, літера «Г», м. Запоріжжя за ОСОБА_5, яке видане Запорізьким МГУ 03.07.1996 року.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_4 було задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя, скасувавши свідоцтво про право власності № 465 на вказану частку домоволодіння по вул. Кірова, 21, літера «Г», м. Запоріжжя за ОСОБА_5, яке видане Запорізьким МГУ 03.07.1996 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просила рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення по цій справі залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки апеляційним судом не було вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до ст. 11, ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, і, разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Крім того, ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у її відсутність.

Зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 220, ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін, їх представників не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заява розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом частин 2, 3 цієї статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 5 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом апеляційної інстанції при ухваленні 26 жовтня 2016 року рішення не вирішувалося питання про розподіл судових витрат, а тому у відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 220 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне ухвалити з цього питання додаткове рішення.

У заяві ОСОБА_3 зазначає, що судові витрати складаються з суми судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, та витрат на правову допомогу в сумі 2 610 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 535,92 грн. (а.с. 70).

За ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення ОСОБА_4 до суду, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2015 року становить 1 218 грн.

Зі справи вбачається, що ціна позову становить 40 000 грн., судовий збір, який підлягав сплаті за подання позовної заяви, з вимог майнового характеру становив 400 грн.

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами, судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду оплачується, виходячи з 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, за подачу та розгляд апеляційної скарги необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 440 грн., а ОСОБА_3 сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 треба стягнути судовий збір в сумі 440 грн., щодо решти внесеної суми судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, за подачу апеляційної скарги, то вказана сума може бути повернута за ухвалою суду за заявою ОСОБА_3

Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2 610 грн., то вони задоволенню не підлягають.

Так, згідно п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 2 610 грн. суду апеляційної інстанції до ухвалення рішення не надавалися, вказані докази були надані лише при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення, отже, в задоволенні заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в розмірі 440 грн.

Керуючись ст.ст. 79, 84, 88, 220 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на 9/100 частин домоволодіння додаткове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 440 (чотириста сорок) грн.

В інший частині в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити

Додаткове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: