У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, поділ майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просила визнати за нею право власності на Ѕ частини будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_1, здійснити поділ в натурі земельної ділянки площею 1505 га, на якій знаходиться будинок, виділивши їй у власність земельну ділянку площею 0,07525 га, визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0768 га.

ОСОБА_5 у серпні 2011 року звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив здійснити поділ будинку із надвірними спорудами, яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв. м, житловою площею 13,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за кожним із них право власності на Ѕ частини будинку. Припинити право власності ОСОБА_4 на Ѕ частини будинку. Здійснити поділ в натурі земельної ділянки площею 1505 га, виділивши в натурі у власність кожного по 0,07525 га. Встановити порядок користування земельною ділянкою, наданою у постійне користування ОСОБА_4 відповідно до державного акта на право постійного користування землею площею 0, 0768 га виділивши у користування по 0,0384 га кожному.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2015 первісний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по Ѕ частини за кожним на будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по Ѕ частині на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Залишено за ОСОБА_4 право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0768 га для ведення особистого господарства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ земельної ділянки в натурі, позовні вимоги в цій частині задоволено.

Здійснено поділ земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер 027901, площею 0,1505 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в натурі по 1/2 частини цієї ділянки відповідно до третього варіанта висновку судової експертизи від 22 грудня 2014 року.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,07525 га, позначену зеленим кольором з визначенням координат точок частини земельної ділянки.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,07525 га позначену жовтим кольором з визначенням координат точок частини земельної ділянки.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони з 16 вересня 1989 року перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище ОСОБА_4.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 жовтня 1999 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1505 га в межах згідно з планом, яка розташована у АДРЕСА_1. Акт про право власності зареєстровано в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за № 027901.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 жовтня 1999 року № 2308 ОСОБА_4 надано у постійне користування земельна ділянка площею 0,0768 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 027900.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2010 року, визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на будинок із надвірними спорудами, який складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв. м, житловою площею 13,9 кв. м, та розташований на земельній ділянці, загальною площею 2 273 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, та право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 1505 кв. м за цією ж адресою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За положеннями ч. 4 ст. 122 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що будинок є спільним майном подружжя, проте поділити його в натурі неможливо, а земельна ділянка надана в постійне користування і не може бути об'єктом спільного майна подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про поділ земельної ділянки, апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка визнана спільною сумісною власністю подружжя рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 19 жовтня 2009 року, а тому дійшов правильного висновку про можливість поділу спірної ділянки за одним із варіантів висновку судової експертизи.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2015 року в незмінній частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська