Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
23.11.2016 394/674/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Довгій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області про визнання права власності на прийнятий у спадщину будинок з господарськими будівлями,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Торговицької сільської ради Новоархангельського району про визнання права власності на прийнятий у спадщину будинок з господарськими будівлями посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її рідний батько ОСОБА_3. Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді будинка з господарськими будівлями. Даний будинк покійний батько позивачакупив 27 липня 1987 року і уклав при цьому договір купівлі-продажу, який посвідчений того ж дня секретарем Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області.

Позивач звернулася до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадкування внаслідок відсутності державної реєстрації нерухомого майна.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення, заперечень на позов не надав.

Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, вирішення позову відніс на розсуд суду.

Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Згідно копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одружилися 08 серпня 1998 року, після чого прізвище останньої змінилося на ОСОБА_4.

Копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 підтверджується факт родинних відносин між позивачем та покійним.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 27 липня 1987 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу-житлового будинку з надвірними будівлями який знаходиться на території с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області.

Архівною довідкою Ульянівського КМБТІ №121 від 21.09.2016 року засвідчено що, право власності на будинок АДРЕСА_1 за архівними даними Ульянівського КМБТІ не зареєстровано.

За інформацією Новоархангельської державної нотаріальної контори Кіровоградської області після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкова справа відкрилася. Заява про прийняття спадщини надійшла від імені ОСОБА_1. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно Єдиного реєстру спадкових справ від імені ОСОБА_3 заповіти не посвідчувались.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, виготовленого станом на 12.11.1990 року, побудованими спорудами є: житловий будинок «А», який побудований у 1917 році,сарай «Б» та ворота.

Оскільки будинок та прибудова були побудовані у 1917 році, то на момент закінчення будівництва жилого будинку нормами закону не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Крім того, до 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.66р. Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року. Саме в цей день набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.98р. № 121.

Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, є виниклими і набутими в установленому законом порядку.

Згідно роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верхованого Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувалися прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином судом встановлено, що житловий будинок зі спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, оскільки його право власності ґрунтувалося на раніше діючому законодавстві, яке не передбачало реєстрацію в органах БТІ із видачею свідоцтва про право власності на будинки, розташовані в сільській місцевості, до того ж за її життя ніким не було оскаржене.

Відповідно до пунктів 4.15 та 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Право на спадщину після померлого ніким з фізичних (юридичних) осіб не оспорюється. Наявність інших спадкоємців, крім його дочки, не встановлено. Також судом не встановлено підстав для усунення її від права на спадкування.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги. Підстав неправомірності набуття права власності на майно судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 16, 25, 30, 328, 346, 1216, 1218 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.66р. Міністерством комунального господарства УРСР, ст. ст. 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Переяслав-Хмельницький Київської області право власності на будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Торговиця Новоархангельского району Кіровоградської області за правом спадкування за законом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або у разі, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: