Номер провадження 2/754/773/16
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеною заявою, в якій, з урахуванням просить суд змінити договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, виділивши їй у користування кімнату розміром 13,3 кв.м., а відповідачам - кімнати розміром 18,2 кв.м. та 11,9 кв.м.

Позивач у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить змінити договір найму жилого приміщення по АДРЕСА_1, у зазначений нею спосіб, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки члену його сім'ї, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Третя особа Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація належним чином повідомлена про судове засідання, не з'явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника.

Суд, дослідивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, була видана ОСОБА_2 із сім'єю з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі Ордеру на жиле приміщення НОМЕР_1 виданого 04 липня 1989 року Виконкомом Подільської районної Ради народних депутатів м. Києва, що підтверджується копією ордеру (а.с. 6).

Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної дільниці №321 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» № 2731 від 13.08.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, власником особового рахунку є ОСОБА_2 (а.с. 7).

Як зазначила ОСОБА_1, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано, пояснивши, що ОСОБА_2, знаходячись в нетверезому стані, ображав її, застосовував до неї фізичну силу, погрожував вбивством, з приводу чого неодноразово виникали конфлікти стосовно користування квартирою, що підтверджується постановами про відмову в порушенні кримінальної справи, внаслідок чого вона проживає в кімнаті площею 13,3 кв.м. одна по теперішній час, де також за свій власний рахунок зробила ремонт (а.с. 10-12).

Додатково зазначивши, що в 2013 році відповідачі зі своєю знайомою, знаходячись у нетверезому стані, пошкодили замок дверей її кімнати та вчинили крадіжку майна, яке належало їй особисто, за що відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності та засуджено до умовного строку, що порушує право позивача на житло та на приватне і сімейне життя.

Відповідно до викопіровки з поверхового плану буд. АДРЕСА_1, вищезазначена квартира складається з трьох кімнат жилою площею 43,4 кв.м.: 1-а кімната - 18,2 кв.м. з балконом, 2-а - 13,3 кв.м., 3-я - 11,9 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору (а.с. 8).

ОСОБА_1 уклала з відповідачами договір найму, відповідно до якого між нею та відповідачами склався певний порядок користування кімнатами, відповідно до якого позивач займає кімнату площею 13,3 кв.м., а відповідачі займають дві кімнати площами 18,2 кв.м. та 11,9 кв.м.

На даний час між мешканцями квартири за адресою: АДРЕСА_1 склалися неприязні стосунки, які також тривають з приводу оплати житлово- комунальних послуг, які добровільно врегулювати не виявляється можливим.

Розглядаючи цю справу суд враховує інтереси сторін і вирішує спір залежно від установленого порядку та на підставі закону, а також враховуючи встановлений сторонами порядок користування спірним житловим приміщенням з дотриманням права цих осіб на житло, виходячи з такого.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно ч. 5 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків,коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи зпорушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ст. 103 Житлового кодексу Української РСР Договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Закріплене в ст. 9 ЖК УРСР право безстрокового користування жилими приміщеннями в будинках державного та комунального житлового фонду, що виникає на підставі ордеру та договору найму, не свідчить про те, що договір не може змінюватись.

Судом було достовірно встановлено, що з часом стосунки між наймачем та членами його сім'ї змінились, виникли інші фактори, у відповідності до яких, договір найму жилого приміщення потребує змін.

За ст. 62 ЖК УРСР до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.

Законом закріплено правило ст. 651 ЦК, відповідно до якого зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки зміни договору закріплені в ст. 653 ЦК.

За ст. 654 ЦК зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Житловий кодекс Української РСР містить декілька виключень з загального правила про те, що на зміну договору найму житла вимагається двостороння згода наймодавця і наймача. Ці випадки передбачені ст.ст. 104 - 107 ЖК УРСР.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 Житлового кодексу Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Право члена сім'ї наймача на зміну договору найму пов'язане із закріпленим в ст. 64 цього Кодексу принципу рівності прав і обов'язків всіх членів сім'ї.

Спірні відносини у даній справі виникли у зв'язку з об'єктивною необхідністю зміни договору найму житлового приміщення за вимогою члена сім'ї після припинення шлюбних відносин та за наявності неприязних стосунків між сторонами, що є істотною умовою та вирішальною обставиною по цій справі.

У даному конкретному випадку суд вважає, що зміна договору найму використовується для уникнення конфліктів в сім'ї у зв'язку із спільним використанням жилих приміщень, умовами його оплати, утриманні тощо.

Умов, які не допускають зміни договору найму жилого приміщення судом не встановлено, оскільки на такі зміни наявні: згода наймача; відповідність розміру жилої площі, нормативам; відповідність умов жилого приміщення вимогам ст. 63 ЖК УРСР.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР" роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення, розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Судом встановлено, що виділ не призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і не викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

За таких обставин, приймаючи визнання позову відповідачем ОСОБА_2, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 47 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 103, 104 Житлового кодексу Української РСР,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м.; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - житлові кімнати площею 18,2 кв.м. та 11,9 кв.м; кухню, коридор, ванну кімнату, туалет залишити в спільному користуванні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.