АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа : Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Млинище» про визнання угоди дійсною та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_1, треті особи: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Млинище», Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

Справа № 761/17097/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2435/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся суду з вказаним позовом, якому просив визнати дійсним укладений між ним та відповідачем договір про виконання зобов'язання третьою особою

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 12.02.2015 між позивачем та відповідачем був укладений договір про виконання зобов'язання третьою особою, на підставі якого позивач, за попередньою домовленістю з третьою особою, здійснив погашення заборгованості перед відповідачем, за кредитним договором №72/1/14-к від 11.06.2014 на загальну суму 75008,14 доларів США. На підтвердження зарахування коштів було оформлено платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 12.02.2015, а також відповідачем була надана виписка по особовим рахункам третьої особи за 12.02.2015, згідно якої підтверджено здійснення оплати на рахунок повернення суми кредиту. Згодом позивачу надійшло повідомлення від 28.04.2015 за №1517 про визнання відповідачем нікчемним договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015, на підставі п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як такого, що надає окремому кредитору переваги (пільги) перед іншими кредиторами. Позивач вказує на те, йому не було передано жодних коштів, а навпаки він сплатив відповідачу кошти за кредитом, позивач не є кредитором банку, а погашення зобов'язань за кредитним договором за іншу особу жодним чином не може розцінюватись як пільга чи перевага. Заміна боржника у зобов'язанні та здійснення виконання зобов'язання боржника ґрунтується на чинному законодавстві України, а тому позивач просив суд визнати договір про виконання зобов'язання третьою особою, від 12.02.2015 дійсним та стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між сторонами Договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що вказаний правочин укладений в переддень віднесення Банку до неплатоспроможного та запровадження тимчасової адміністрації. ОСОБА_1 обіймав посаду юрисконсульта Відділу правового забезпечення банківських операцій юридичного департаменту АТ «Златобанк», а тому був обізнаний з проблемним станом банку. З наданих документів, на думку відповідача вбачається, що штучно створено передумови договірного списання коштів з вкладного (депозитного) рахунку вкладника-фізичної особи на погашення кредитної заборгованості, так як в один день 12.02.2015 були відкриті вкладні рахунки 6 фізичних осіб та позивача, здійснений переказ коштів з рахунків цих 6 фізичних осіб на рахунок позивача, прийняте рішення кредитного комітету про надання дозволу на укладення договору, укладений оспорюваний договір, здійснена операція щодо списання коштів на погашення заборгованості та виданий позивачу залишок коштів готівкою у касі банку у сумі 2146,90 доларів США. Наступного дня припинено іпотеку, що мала місце в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Тому відповідач вважає, що зміст договору про виконання зобов'язання третьою особою суперечить актам чинного законодавства, інтересам держави в особі Фонду та суспільства в особі вкладників неплатоспроможного банку. Крім того, вказується на відсутність згоди боржника на укладення оспорюваного договору, що також є порушенням ст. 528 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2015 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Млинище» про визнання угоди дійсною.

Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_1, треті особи: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Млинище», Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач, його представником подана апеляційна скарга, у якій просить скасувати рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог зустрічного позову. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, із викладених в ній підстав, просив про скасування рішення суду та задоволення вимог зустрічного позову.

Представник позивача та представник ТОВ «Млинище» заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення, причини неявки суду не повідомили. Тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Уповноваженим Фонду гарантування видана довіреність представнику Банку, тобто вказана особа представляє як інтереси Банку, так і інтереси Фонду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перш за все колегія суддів звертає увагу, що рішення суду оскаржується сторонами лише в частині вирішення зустрічних позовних вимог, в частині вирішення первісного позову сторони погодились з висновками суду першої інстанції, про що також заявили в апеляційному суді, а тому, виходячи з положень ч.1 ст. 303 ЦПК України, в цій частині рішення суду перегляду апеляційним судом не підлягає, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги і грубих порушень норм матеріального права в цій частині не вбачається.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 12.02.2015 між ОСОБА_1 та АТ «Златобанк» в особі Заступника Голови Правління з розвитку бізнесу Ярошенка Павла Володимировича, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В. за реєстровим № 2799 від 05.08.2013, був укладений у простій письмовій формі договір про виконання зобов'язання третьою особою.

Згідно з п. 1.1.-1.3. в порядку та на умовах, визначених цим договором, керуючись, ст. 528 Цивільного кодексу України, новий боржник (позивач) здійснює виконання зобов'язань СТОВ «Млинище» за кредитним договором №72/1/14- К від 11.06.2014, а кредитор (відповідач) надає згоду на виконання новим боржником зобов'язання за первісного боржника за вказаним кредитним договором в сумі 75008 доларів США 14 центів. Сторони домовились, що новий боржник зобов'язаний виконати зобов'язання за кредитним договором, спрямувавши зазначені грошові кошти на погашення заборгованості перед кредитором за кредитним договором. Обов'язки, визначені у п. 1.2. цього договору, мають бути виконані новим боржником не пізніше 12.02.2015 (а.с.9-10, 40-41).

ОСОБА_1 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором № 72/1/14-К від 11.06.2014 відповідно до договору про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015 в розмірі 75008,14 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 462301 від 12.02.2015, платіжним дорученням № 1 від 12.02.2015 та випискою по особовим рахункам за 12.02.2015 (а.с.42,11,12)

Постановою Правління Національного Банку України №105 від 13.02.2015 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 30 від 13.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким в ПАТ «Златобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 14.02.2015 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славінського ВалеріяІвановича. Тимчасову адміністрацію в АТ «Златобанк» запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно (а.с.61,62).

Відповідно до Постанови Правління НБУ від 12.05.2015 №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято Рішення від 13.05.2015 №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», зі змінами внесеними Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 18.05.2015 №100, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 13.05.2015 до 13.05.2016 включно (а.с.63,64,65).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ПАТ «Златобанк» в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оспорюваний договір суперечить нормам чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності і, відповідно, відсутності правових підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину та застосування відповідних правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочнн має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Таким чином цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

В обґрунтування вимог в цій частині відповідач посилається на те, що оспорюваний правочин суперечать інтересам держави в особі Фонду та суспільства в особі вкладників неплатоспроможного банку, так як надано перевагу окремим кредиторам. Проте погодитись з такими посиланнями неможливо.

Суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні, що для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин, а відповідачем в свою чергу не надано доказів, які підтверджують наявність умислу у позивача на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства.

При цьому посилання відповідача на здійснення в день укладення оспорюваного договору ряду банківських операцій не можуть бути прийняті до уваги суду, так як сама по собі наявність цих операцій не свідчить про недійсність оспорюваного правочину. Обставини, на які посилається відповідач можуть свідчити про порушення встановленого порядку ведення банківських операцій працівниками відповідача, але не є належним і допустимим доказом не внесення коштів на поточний рахунок позивача та здійснення інших банківських операцій, в тому числі і щодо погашення кредитної заборгованості, враховуючи наявність меморіального ордеру № 462301 від 12.02.2015, платіжного доручення № 1 від 12.02.2015 та виписки по особовим рахункам, які є первинними банківськими документами. Вказані фінансові документи щодо руху коштів по внутрішнім рахункам банку здійснені працівниками відповідача, дані про наявність порушення норм чинного законодавства, при цьому відсутні, і споживач банківських послуг не може нести відповідальність за правильність складання цих документів.

Наявність умислу в діях осіб з обох сторін може бути підтверджена вироком або постановою у кримінальній справі, порушених щодо осіб, причетних до вчинення правочину, який суперечить інтересам держави. Разом із тим, представниками відповідача в ході усього часу розгляду справи судових рішень, ухвалених в межах кримінального судочинства відносно службових чи посадових осіб позивача або відповідачів у цій справі, якими б було встановлено наявність мети і умислу з боку зацікавлених осіб, спрямованих на вчинення спірних правочинів з метою, що суперечить інтересам держави, суду надано не було.

За відсутності вказаних судових рішень усі доводи представників Банку в цій частині, є припущенням, на яких згідно ст. 213 ЦПК України не можу ґрунтуватися рішення суду.

Наведені вище висновки підтверджуються і тим, що Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» було запроваджено з 14.02.2015, а всі події, які є предметом даного спору відбулися 12.02.2015.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, за договором про виконання зобов'язання третьою особою саме Банк отримав кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, при цьому позивач не став кредитором банку і погашення зобов'язань за кредитним договором за іншу особу жодним чином не може розцінюватись як пільга чи перевага.

Крім того, необхідно звернути увагу, що положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають підстави нікчемності правочину неплатоспроможного Банку. В даній справі ПАТ «Златобанк» віднесений до категорії неплатоспроможних з 14.02.2015, тоді як договір, що є предметом спору був укладений 12.02.2015, тобто на момент його укладення Банк не був визнаний неплатоспроможнім. Відтак на спірні правовідносини не поширюється положення п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому посилання представника відповідача на положення ч. 2 ст. 38 цього Закону не можуть бути прийняті до уваги. Так, згідно з положенням вказаної норми законодавства протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Тобто вказаним положенням покладається обов'язок лише щодо здійснення перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Оскільки виходячи з положень вказаного Закону нікчемними визнають лише правочини неплатоспроможного банку, а правочини вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку підлягають перевірці на предмет нікчемності, то твердження представника відповідача про встановлену нікчемність оспорюваного договору є безпідставними. Крім того, вказані твердження є суперечливими з огляду на те, що Банком заявлена вимога про визнання недійсним правочину з посиланням на вказану норму Закону.

Не спростовують вказаних висновків і посилання сторони відповідача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2015 у справі за позовом ТОВ «Млинище» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського В.І., третя особа: ОСОБА_1, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії, оскільки предметом цього розгляду було Розпорядження №47 від 27.04.2015, яким були поновлені дії щодо обліку заборгованості за кредитним договором № 72/1/14-К від 11.06.2014. Відмова у задоволені позовних вимог мотивована судом наявністю чинного наказу № 231 від 27.04.2015, згідно з яким договір про виконання зобов'язань третьою особо від 12.02.2015 визнаний нікчемним. З наведеного вбачається, що перевірка наказу щодо недійсності правочину адміністративним судом не здійснювалась, і відповідно, не встановлювалась, а отже вказане судове рішення не має преюдиційного значення при розгляді даної справи.

Окремою підставою недійсності договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 відповідач вказує на відсутність згоди ТОВ «Млинище» на його укладення.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Боржник у зобов'язанні - ТОВ «Млинище» в ході розгляду справи визнав наявність своєї згоди на укладення договору про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015, вказаний договір не оспорює, хоча він стосується саме його прав і породжує обов'язки саме для нього. За наведених обставин, коли форма надання згоди не встановлена законодавством, при цьому відсутнє заперечення божника, порушення прав кредитора - Банку внаслідок укладення договору про виконання зобов'язань третьою особо не вбачається, відповідно, і відсутні підстави для судового захисту. Крім того, вказаною нормою законодавства на кредитора покладається обов'язок прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Тому обставини не є підставою для визнання правочину недійним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: