Справа №442/1796/16-ц
Провадження № 4-с/442/21/2016
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І

при секретарі - Петрів В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич скаргу ОСОБА_1, за участю зацікавлених осіб відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства ТзОВ «Меденичі» про визнання бездіяльності незаконною, зобовязання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №442/1545/13-ц про стягнення із сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» в користь ОСОБА_1 грошову вартість майнових паїв в сумі 399 366,00 грн., незаконною. Зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 вжити всіх необхідних заходів щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду по справі №442/1545/13-ц по суті.

В обґрунтування скарги покликається на те, що у відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист , виданий по справі №442/1545/13-ц, виданий 23.01.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення із Сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» в користь ОСОБА_1 грошову вартість майнових паїв в сумі 399366 грн. Ознайомившись 19.02.2016 року із матеріалами виконавчого провадження, він зрозумів, що державний виконавець не виконує належним чином свої обовязки щодо стягнення із боржника вартості майнових паїв. Станом на 22.02.2016 року рішення суду не виконане. Державний виконавець : не направив жодного запиту до Державного агентства земельних ресурсів, до бюро технічної інвен6таризації, до органів нотаріату, до органів статистики, не вчинив жодних дій щодо отримання та перевірки інформації майна чи доходів боржника, не виїжджав за місцем знаходження боржника; даних про виклик боржника у відділ ДВС, чи виносив постанову на привід, у випадку невиконання рішення в строк і без поважних причин не накладено штрафу.

Сторони у судове засідання не з»явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд, тому, на підставі ст.ст. 386, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін так як у відповідності до вимог ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом зі змісту скарги встановлено, що у відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист, виданий по справі №442/1545/13-ц, виданий 23.01.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення із Сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» в користь ОСОБА_1 грошову вартість майнових паїв в сумі 399366 грн.. Однак належних доказів такому не надано.

Відповідно до заяви від 09.02.2015 року ОСОБА_1 просив старшого державного виконавця Мазурик В.В. про ознайомлення та зняття фотокопій усіх без виключення матеріалів виконавчого провадження ВП №42086499 про Сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» в користь ОСОБА_1 грошову вартість майнових паїв в сумі 399366 грн.

За положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року в справі №1-10/2004 Конституційний суд України визначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Однак, в порушення вищенаведених норм заявник не довів, що діями та рішеннями державного виконавця порушені його права чи свободи. Таким чином, мотиви наведені у скарзі без доказового підгрунття зводяться лише до особистого тлумачення апелянтом норм права та висновків суду не спростовують, ще раз наголошуючи про вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, та розгляд скарги в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів. Таким чином, суд приходить до переконання, що у скарзі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213,383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В скарзі ОСОБА_1, за участю зацікавлених осіб відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства ТзОВ «Меденичі» про визнання бездіяльності незаконною, зобовязання до вчинення дій відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення та іншими заінтересованими особами протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя Гарасимків Л.І.