АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/4976/16
Категорія: інші Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Хорошевського О.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В .

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, Державної міграційної служби України в особі Київського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання незаконною реєстрацію місця проживання особи, визнання незаконним рішення та розпорядження органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

15.06.2015р. ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, просив :

- визнати незаконною реєстрацію місця проживання відповідачки ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, яка відбулась 23.06.2009р.;

- визнати незаконним рішення №97 від 18.02.2015р. «Про визнання громадян наймачами житлової площі» в частині визнання ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1 та розпорядження №182-Ц1 від 04.03.2015р. про передачу в приватну власність ОСОБА_2 вказаної квартири;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2, та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на час його народження 11.06.1996р. його батько ОСОБА_4, був наймачем квартири АДРЕСА_3 на підставі ордеру №092087, виданого Жовтневим РВК м. Харкова 05.02.1992 р.

Після смерті батька, -ОСОБА_4, який помер 15.03.2011р., позивач дізнався, що в квартирі зареєстрована стороння особа - відповідачка ОСОБА_2

З довідки дільниці №13 КП «Жилкомсервіс» в м. Харкові ОСОБА_3 дізнався, що його знято з реєстрації в квартирі АДРЕСА_4 на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2014р., а 31.03.2015р. за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що реєстрація відповідачки ОСОБА_2 в спірній квартирі відбулась незаконно, з порушенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні» №985 від 28.07.2004р.

Оскільки реєстрація місця проживання відповідачки ОСОБА_2 відбулася з порушенням діючого законодавства, вважає, що ОСОБА_2 не мала права на приватизацію квартири.

В судовому засіданні першої інстанції представник позивача позов підтримала, відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_5 з дозволу батька позивача - ОСОБА_4, оскільки проживала з ним в незареєстрованому шлюбі.

Після смерті ОСОБА_4 за її позовом, суд визнав ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він довгий час не проживав в квартирі. Після зняття з реєстрації позивача ОСОБА_3, вона приватизувала спірну квартиру та отримала на неї свідоцтво про право власності.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі.

Суд визнав: незаконною реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_6, яка відбулась 23 червня 2009 року;

- незаконним рішення №97 Виконавчого комітету Харківської міської ради від 18 лютого 2015 року «Про визнання громадян наймачами житлової площі» в частині визнання ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_7;

- незаконним розпорядження №182-Ц1 Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 березня 2015 року про передачу в приватну власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_7;

- недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_7, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради;

- виселив ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_7.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважає рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази та дана їм належна оцінка та згідно встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, - безпідставні.

В судовому засіданні першої інстанції встановлено, що 05 лютого 1992 року на підставі ордеру №092087, виданого Жовтневим РВК м. Харкова, квартира АДРЕСА_1 була надана в користування наймачу ОСОБА_4, який є батьком позивача ОСОБА_3

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку в квартирі АДРЕСА_8, крім наймача квартири ОСОБА_4, в квартирі були зареєстровані позивач ОСОБА_3 (син) з 11.06.1996р. та відповідачка ОСОБА_2 з 23.06.2009р. (а.с.15-16).

15 березня 2011 року ОСОБА_4 помер (а.с.13).

На підставі заяви ОСОБА_2, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.02.2015р. №97 ОСОБА_2 визнана наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_5 зі складом сімї одна особа з урахуванням рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2014р. (а.с.24), яким було задоволено позов ОСОБА_2 та визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5.

В подальшому ОСОБА_2 була визнана наймачем спірної квартири зі складом сімї одна особа з урахуванням рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2014р. (а.с.24), та отримала спірну квартиру в приватну власність, отримавши свідоцтво про право власності на спірну квартиру в порядку приватизації.

29.04.2015р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2014 р. (а.с.58) та 16.11.2015 р. Київським районним судом м. Харкова ухвалено нове рішення за позовом ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_9, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.(а.с.84-85).

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2015 р. набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції як таким, що постановлене з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.213, 214 ЦПК України.

Суд обґрунтовано, на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, дійшов до висновку про порушення прав позивача ОСОБА_3

Статтею 65 ЖК УРСР встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідачка ОСОБА_2 не була членом сім'ї наймача ОСОБА_4, не надала доказів, підтверджуючих встановлення факту проживання з наймачем ОСОБА_4 однією сім'єю, а також доказів, підтверджуючих наявність згоди членів сім'ї наймача на її реєстрацію в спірній квартирі.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.С. Кіпенко

Судді Н.М. Шаповал

ОСОБА_5