Справа № 216/4250/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.07.2016 Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді : Бутенко М.В.,

при секретарі Криловій К.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про зобов'язання знести самочинно збудовані споруди, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, яку згодом уточнила, про зобов'язання знести самовільно побудовані споруди по вул.. Камчатська, 79, а саме гараж «З», що побудований на місці колишнього сараю «Б», сараї «И» та «К», побудовані вдовж межі ділянки з вул.. Толстого, прибудову «а1», навіс «М» .

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона та відповідач є співвласниками у рівних частинах, кожен по 1/2 частини домоволодіння по вул.. Камчатська, 79, в місті Кривому Розі. Відповідач самовільно збудував на території домоволодіння гараж «З», що побудований на місці колишнього сараю «Б», сараї «И» та «К», побудовані вдовж межі ділянки з вул.. Толстого, прибудову «а1», навіс «М». Вищевказані будівлі заважають позивачу проживати на належній їй частині домоволодіння, заважають проходу на вул.. Толстого, а прибудова «а1», збудована таким чином, що затуляє сонце, після дощу вода стукає під фундамент її будинку, там заводиться пліснява, завжди мокро.

На підставі викладеного просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_4, за власний рахунок знести самовільно побудовані саме гараж «З», що побудований на місці колишнього сараю «Б», сараї «И» та «К», побудовані вдовж межі ділянки з вул.. Толстого, прибудову «а1», навіс «М», розташовані за адресою вул. Камчатська, 79, в місті Кривому Розі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення даного позову та надали до суду письмові заперечення відповідача, в яких пояснили, що дійсно він та позивач співвласниками у рівних частинах, кожен по 1/2 частини домоволодіння по вул.. Камчатська, 79, в місті Кривому Розі. Дійсно, ним самочинно збудовані гараж «З», що побудований на місці колишнього сараю «Б», сараї «И» та «К», побудовані вдовж межі ділянки з вул.. Толстого, прибудову «а1», навіс «М». Але, позивач також проводила знесення та здійснювала самовільні забудови, а саме знесла спільну огорожу з боку вул.. Костромська, знесла сарай «Б» та побудувала гараж КН, замурувавши у гараж газовід, що знаходиться у спільному користуванні, збудувала навісз виїздом на вул.. Толстого. Крім того, представник відповідача зазначив, позивач посилається на те, що в її частині будинку, після збудови прибудови «а1», темно, мокро, не попадає сонячне світло, однак позивач ні коли не проживала у зазначеному будинку, в ньому вона тримала свиней, кіз, качок, курей. Крім того, відповідним органом не було проведено досліджень щодо порущшення відповідачем будівельних норм, а за здійснення самочинного будівництва, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності, штраф ним сплачений. На підставі викладеного, просить суд відмовити у позовних вимогах позивачу. Крім того, відповідач звернувся з зустрічним позовом, який неодноразово уточнював, але судом вказаний зустрічний позов був залишений без руху, в звязку з не повною сплатою судового збору, але відповідач вимоги суду не виконав, крім того а ні позивач, а ні його представник в судові засідання 09.06.2016 року, 04.07.2016 року та 13.07.2016 року не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується розписками та повідомленнями, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, позивач та відповідач є співвласниками у рівних частинах, кожен по 1/2 частини домоволодіння по вул.. Камчатська, 79, в місті Кривому Розі..

Відповідно до договору дарування від 29 січня 1992 року, позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина глинобітного обкладеного плиткою житлового будинку А-І, житловою площею 28,20 кв.м, сарай-гараж Б, літня кухня В,Г, уборна Е,Ж, підвал Д, водо колонка І,ІІ, паркан № 1-2-3, замощення ІІ, що знаходиться на земельній ділянці площею 929 кв. м, по вул.. Камчатська, 79 у міста Кривому Розі.

Відподіно до договору дарування від 15 вересня 1993 року, відповідачу ОСОБА_3 належить 1/2 частина глинобітного обкладеного цеглою житлового будинку А-І, житловою пложею 28,20 кв.м, сарай-гараж Б, літня кухня В, літня кухня Г, уборна Е, уборна Ж, підвал Д, водо колонка І,ІІ, паркан № 1-2-3, замощення ІІІ, що знаходиться на земельній ділянці площею 929 кв. м, по вул.. Камчатська, 79 у міста Кривому Розі.

Відповідно до технічного паспорту станом на 24.09.2014 р. житловий будинок по вул. Камчатська, 79 у міста Кривому Розі, після реконструкції загальна площа будинку «А-1» має загальну площу 99,3 кв.м, площа приміщень 53,7кв.м. Відповідно до технічного паспорту від 24 вересня 2014 року, самочинно збудовані гараж «З» у 1998 році, сарай «К» у 1999 році, сарай «И» у 1999 році, та житловий будинок «А-реконструйований у 2008 році».

З відповіді виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 22.10.2012 за вихідним № В2316-А, вбачається, що земельна ділянка під вказаним домоволодінням не приватизована, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, то земельна ділянка, на якій розташований будинок знаходиться у спільному користуванні співвласників, а відтак розпорядження щодо земельної ділянки, що надана для обслуговування житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою сторін у відповідності до ст. 88 Земельного кодексу України, з подальшим виділом кожному співвласнику належній частки із складу земельної ділянки, що відповідає розміру належної частки домоволодіння.

30.12.2013 року ОСОБА_3, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 96,97,36 КУпАП України, на нього було накладене адміністративне стягнення у розмірі 850 грн., за те, що ОСОБА_3 за період 1999 2009 роки на території домоволодіння по вул. Камчатська,79, м. Кривого Рогу самовільно виконав будівельні роботи з реконструкції житлового будинку «А»-1» та будівництва господарських споруд заражу «З», сараю «И», сараю «К», навісу «Л», підвалу «Зп/д».

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 25/14 від 04.02.2016 року, підтверджено, що з моменту набуття права власності (1992-1993 роки) житловий будинок та більшість споруд домоволодіння зазнали значних змін, надвірні будівлі не збереглись у первісному стані, у власників встановився певний порядок користування, через самочинно збудовані та реконструйовані, деякі знесені будівлі визначити ідеальні частки, експерт не зміг, експертом було запропоновано варіанти розподілу домоволодіння з урахуванням вкладення кожним з співвласників коштів у ремонти та забудову саме тих будівль та квартир, які знаходились у їх користуванні, але а ні позивач, а ні відповідач на дійшли згоди щодо поділу приміщень будинку та надвірних будов домоволодіння, через не добросусідські відношення між ними. Крім того, у висновку експерт зазначив, що квартира № 2 не експлуатується та не опалюється, відсутні інженерні мережи, наявні ознаки руйнування конструкцій, загальний стан будинку зайнятий квартирою № 2, яка належить ОСОБА_1, характеризується як непридатний до нормальної експлуатації. Натомість квартира № 1, яка належить ОСОБА_3, характеризується як задовільна після проведенної реконструкції та включення новостворених приміщень та літньої кухні.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні доказами, суд доходить до наступного.

У відповідності до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до п. «д» ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі.

У відповідності до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якої прийнято відповідне рішення суду.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Проводячи аналіз зазначених правових норм, суд доходить до висновку, що знесення самочинно збудованого нерухомого майна саме судовим порядком допускається тільки у тому разі, якщо зазначене майно збудовано з істотним порушення будівельних норм і правил, з істотним відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, у разі неможливості провести відповідну перебудову цього майна або відмови особи від проведення цієї перебудови.

В силу ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Змістом ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Положенням ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суду не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 59, 60 ЦПК України тієї обставини, що самочинне будівництво, по вул. Камчатські, 79 у м. Кривому Розі взагалі здійснено з істотним порушенням будівельних норм і правил та завдає незручностей землекористувачу суміжної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Крім того, відповідно до п.п. 5, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року, право на звернення до суду, згідно до вимог статті 376 ЦК, з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391,396 ЦК, статтею 103 Земельного кодексу України.

З наведеного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва на підставі статті 376 ЦК України позивач не мав, таке право належить зокрема відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

В пункті 22, 23 цієї ж Постанови зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Позивачем крім іншого не доведено підстави для крайньої міри шляхом знесення спірних побудов.

Європейській суд з прав людини по справі «Іванова и Черкезов проти Болгарии» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) от 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-66, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Бутенко