Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/4303/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження №22-ц/778/24/16 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бондаря М.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Норт» ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Норт», ОСОБА_3, про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із вказаним позовом, який уточнювали під час розгляду справи в суді першої інстанції, в обґрунтування якого зазначали, що 22.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-2/443, згідно якої позичальнику надавалися грошові кошти в порядку та на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках даною угоди і які є її невід'ємними частинами.

Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентної - 330 000 доларів США, загальний термін користування кредитними коштами по всіх кредитних договорах - до 21.08.2017 року.

В рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року було укладено Кредитний договір № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, згідно якого, банк надає позичальнику кредит в сумі - 330 000 доларів США, строком до 21 серпня 2017 року під 12,5% річних, на споживчі цілі, з виплатою одноразової комісії за надання кредиту - 0,99% від розміру кредиту.

Повернення кредиту та сплата відсотків відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів, згідно з укладеним графіком погашення до цього договору.

Додатком № 1 від 23.08.2007 року, Додатком № 2 від 31.08.2007 року і Додатком № 3 від 12.09.2007 року до Кредитного договору встановлені відповідні графіки погашення кредитної заборгованості.

На виконання умов зазначеної Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року та укладеного в її рамках Кредитного договору № 010/02-2/443 1 від 22.08.2007 року, банком відкрито позичальнику позичковий рахунок і надані кредитні кошти у сумі - 330 000 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою №010/02-2/443 від 22.08.2007 року були укладені договір поруки № 010/02-2/443/2 від 22.08.2007 року, укладений з ТОВ ВКП «Норт», та договір поруки № 010/02-2/443/3 від 22.08.2007 p., укладений з ОСОБА_5.

У відповідності до п. 1.2 вищевказаних договорів поруки, поручителі - ТОВ ВКП «Норт» і ОСОБА_5 на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по боргових зобов'язанням боржника - ОСОБА_3, які виникають з умов Кредитного договору № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань.

Згідно п. 1.9.1 частини № 2 Кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за цими Кредитними договорами. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

У зв'язку з виникненням заборгованості 14.06.2013 року позичальнику ОСОБА_3 та поручителям: ОСОБА_5, ТОВ ВКП «Норт» направлено вимоги про погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором, повідомлено про наявність простроченої заборгованості у розмірі 62 307,37 доларів США і запропоновано впродовж тридцяти днів погасити прострочену заборгованість за Кредитним договором №010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року та попереджено, що у випадку незадоволення вимоги, розпочнеться дострокове стягнення заборгованості за вказаним Кредитним договором.

В період з 20.06.2013 року по 25.06.2013 року позичальником та поручителями були отримані вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, але належним чином і у повному обсязі їх не було виконано.

За період з червня по вересень 2013 року позичальником було частково в сумі 15 000 доларів США погашено прострочену кредитну заборгованість, залишок простроченої заборгованості до цього часу не погашена.

Станом на 02.03.2015 року загальна заборгованість позичальника ОСОБА_3 за укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року Кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року складає - 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 199 391,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками - 78 821,67 доларів США; пеня на заборгованість за кредитом за період з 21.02.2014 року по 21.02.2015 року - 4 008,15 доларів США, що за курсом НБУ становить - 107 651,42 грн.; пеня на заборгованість за відсотками за період з 21.02.2014 року по 21.02.2015 року - 2 366,28 доларів США, що за курсом НБУ становить - 63 553,69 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за Кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, у розмірі 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 199 391,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками - 78 821,67 доларів США; пеня на заборгованість за кредитом за період з 21.02.2014 року по 21.02.2015 року - 4 008,15 доларів США., що за курсом НБУ становить 107 651,42 грн.; пеня на заборгованість за відсотками за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - 2 366,28 доларів США, що за курсом НБУ становить - 63 553,69 грн.. Розмір солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обмежити сумою 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ ВКП «Норт» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за Кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, у розмірі 278 213,28 доларів США та 171 205,11 гри., в тому числі: заборгованість по кредиту - 199 391,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками - 78 821,67 доларів США; пеня на заборгованість за кредитом за період з 21.02.2014 року по 21.02.2015 року - 4 008,15 доларів США., що за курсом НБУ становить 107 651,42 грн.; пеня на заборгованість за відсотками за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - 2 366,28 доларів США, що за курсом НБУ становить - 63 553,69 грн. . Розмір солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ТОВ ВКП «Норт» обмежити сумою 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн.;

- витрати на сплату судового збору у сумі 3 654 грн. стягнути солідарно з відповідачів.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, та в якій зазначала, що в процесі розгляду зазначеної цивільної справи в суді, вона дізналась про те, що 22 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/02-2/443.

В рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року укладено Кредитний договір № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, згідно якого, банк надає позичальнику кредит в сумі 330 000 доларів США, строком до 21 серпня 2017 року, під 12,5% річних, на споживчі цілі з виплатою одноразової комісії за надання кредиту 0,99% від розміру кредиту.

З метою забезпечення виконань зобов'язань за вказаним Кредитним договором 22.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 010/02-2/443/3.

Копію примірника вказаного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» долучено до матеріалів справи.

Про існування вказаного договору поруки вона дізналась лише після того, як її представник ознайомився з матеріалами цивільної справи.

Після ознайомлення зі змістом Договору поруки № 010/02-2/443/3 від 22.08.2007 року, нею було встановлено, що вказаний Договір поруки підписаний від її імені невідомою особою, оскільки підпис поручителя у Договорі не тільки не співпадає, а й істотно відрізняється від її справжнього підпису.

ОСОБА_5 стверджує, що до теперішнього часу не укладала з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» жодного договору поруки.

Таким чином, оскільки нею не вчинялись будь-які дії по укладенню Договору поруки № 010/02-2/443/3 від 22.08.2007 року, Договір поруки вона не підписувався та її волевиявлення на його укладення не було, то вважає, що це є безумовною підставою для визнання цього договору поруки недійсним.

Крім того, вважає, що Договір поруки є припиненим в силу ст. 559 ЦК України. Строк дії даного договору поруки не встановлено, а умови договору про його дію до повного припинення боргових зобов'язань боржника за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статей 251, 252 ЦК України.

Договір поруки було підписано 22 серпня 2007 року, а позовна заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подана до суду 09 вересня 2013 року, тобто, поза межами річного строку, встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 просила суд визнати Договір поруки №010/02-2/443/3 від 22.08.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 - недійсним, а судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 pоку, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, у розмірі 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 199 391,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками - 78 821,67 доларів США; пеня на заборгованість за кредитом за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - 4 008,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 107 651,42 грн.; пеня на заборгованість за відсотками за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - 2 366,28 доларів США. що за курсом НБУ становить 63 553,69 грн.

Розмір солідарного стягнення з відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, обмежено сумою 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ ВКП «Норт» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 pоку, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, у розмірі 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 199 391,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками - 78 821,67 доларів США; пеня на заборгованість за кредитом за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - 4 008,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 107 651,42 грн.; пеня на заборгованість за відсотками за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - 2 366,28 доларів США. що за курсом НБУ становить 63 553,69 грн.

Розмір солідарного стягнення з відповідачів - ОСОБА_3 та ТОВ ВКП «Норт» обмежено сумою 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн., а саме: - на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» - 3441 грн., на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області - 213 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розписками про отримання судової повістки (т. 4 а.с.68-71; 74-75).

Учасники апеляційного розгляду не з'явилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти.

Встановлено, що 22 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-2/443, на підставі якої кредитор зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї угоди і які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати 330 000 доларів США, термін дії Угоди до 21.08.2017 року (т.1 а.с.7-10).

22.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_3, в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, укладено Кредитний договір № 010/02-2/443/1, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит на споживчі цілі в сумі 330 000 доларів США під фіксовану процентну ставку 12,50% річних з переглядом ставки один раз на рік та разовою комісією за надання кредиту 0,99% від розміру кредиту, з датою остаточного повернення кредиту - 21 серпня 2017 року (т.1 а.с.11-22).

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_3 підтверджується меморіальним валютним ордером №TR010/02-2/443/1 від 23 серпня 2007 року на суму 110 000 доларів США, платіжним дорученням №1 від 31 серпня 2007 року на суму 40 000 доларів США, меморіальним валютним ордером № TR010/02-2/443/1 від 12 вересня 2007 року на суму 180 000 доларів США (т. 1 а.с.23-24).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою №010/02-2/443 від 22.08.2007 року були укладені договір поруки № 010/02-2/443/2 від 22.08.2007 року, укладений між банком та ТОВ ВКП «Норт», та договір поруки № 010/02-2/443/3 від 22.08.2007 p., укладений між банком та ОСОБА_5, у відповідності до яких поручителі - ТОВ ВКП «Норт» і ОСОБА_5 на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по боргових зобов'язаннях боржника - ОСОБА_3, які виникають з умов Кредитного договору № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань (т.1 а.с.25-28).

Згідно п. 1.9.1 частини № 2 Кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за цими Кредитними договорами. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

В зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань з боку позичальника ОСОБА_3 за укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року Кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 року, 14.06.2013 року позичальнику ОСОБА_3 та поручителям: ОСОБА_5, ТОВ ВКП «Норт» направлена вимога про погашення заборгованості за кредитом, в якій їх повідомлено про наявність простроченої заборгованості станом на 11.06.2013 року у розмірі 62 307,37 доларів США і запропоновано впродовж тридцяти днів погасити прострочену заборгованість.

Відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень вказана вимога банку була отримана відповідачами: ОСОБА_3 в особі уповноваженої особи Гаврилюк - 20.06.2013 року, ТОВ «ВКП Норт» в особі уповноваженої особи Тронь - 21.06.2013 року, ОСОБА_5 в особі уповноваженої особи Гаврилюк - 25.06.2013 року у відповідності до п. п. 89, 90, 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 5 березня 2009 року (т. 1 а.с.35).

Однак, відповідачами належним чином та у повному обсязі прострочена заборгованість погашена не була.

У разі невиконання умов кредитної угоди, згідно п. 6.6 Генеральної кредитної угоди №010/02-2/443 від 22.08.2007 року, банк має право достроково вимагати погашення заборгованості за кредитами, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором сума заборгованості боржника складає: заборгованість по кредиту - 199 391,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками - 78 821,67 доларів США; пеня на заборгованість за кредитом за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. у розмірі 107 651,42 грн.; пеня на заборгованість за відсотками за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2015 р. - у розмірі 63 553,69 грн. ( т.1 а.с.36-37 ; т.2 а.с137 -265 ; т.3 а.с.5-6)

Вищеназваний розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачами не спростовано у відповідності до вимог ст.. ст.. 58, 59 ЦПК України та іншого розрахунку або доказів щодо погашення суми заборгованості на час вирішення спору не надано.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 278 213,28 доларів США та 171 205,11 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності неналежного виконання відповідачами грошових зобов'язань за кредитним договором та виходив із наданого банком письмового розрахунку заборгованості (т. 3 а.с.5-7).

Твердження апеляційних скарг про те, що банком не доведено факт отримання позичальником грошових коштів, спростовуються матеріалами справи.

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_3 підтверджується меморіальним валютним ордером №TR010/02-2/443/1 від 23 серпня 2007 року на суму 110 000 доларів США, платіжним дорученням №1 від 31 серпня 2007 року на суму 40 000 доларів США, меморіальним валютним ордером № TR010/02-2/443/1 від 12 вересня 2007 року на суму 180 000 доларів США (т. 1 а.с.23-24).

В порядку ст. 58 ЦПК України будь-яких доказів на його спростування апелянтами не надано ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції.

За змістом ч. 1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до п. 1.2 договору поруки № 010/02-2/443/3 від 22.08.2007 p., укладеного між банком та ОСОБА_5. в якості забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою №010/02-2/443 від 22.08.2007 року, ОСОБА_5 на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по боргових зобов'язанням боржника - ОСОБА_3, які виникають з умов Кредитного договору № 010/02-2/443 від 22.08.2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань.

Отже, стягуючи заборгованість солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.. 533 ЦК України та умов договору поруки.

Проте, вирішуючи спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя - ТОВ ВКП «Норт», суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

За загальним правилом, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, в яких хоча б однією із сторін є фізична особа, а господарським судам підвідомчі справи, в яких сторонами є виключно юридичні особи.

Сторонами у даній справі є фізичні особи позичальник - відповідач ОСОБА_3 та один з поручителів - відповідач ОСОБА_5.

Разом із тим позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та другий поручитель - відповідач ТОВ ВКП «Норт» є юридичними особами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, в силу вимог ст. 360-7 ЦГЖ України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зустрічній позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначала про те, що договір поруки є припиненим, оскільки банк звернувся до суду з позовом поза межами строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України та просила визнати договір поруки недійсним, мотивуючи тим, що вона не підписувала договір поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки від 22.08.2007 року передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Пунктом 4.1 Договорів поруки визначено, що порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов'язання не пред'явить вимоги до Поручителя ( п.4 ст. 559 ЦК України) ( а.с.26.28 т.1).

Загальний термін користування кредитними коштами по всіх кредитних договорах, укладених в рамках Генеральної угоди визначено до 21.08.2017 року.

Як роз'яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Банк 14.06.2013 року надіслав вимоги боржнику та поручителям - ОСОБА_5 та ТОВ «ВКП»Норд», де повідомив про наявність простроченої заборгованості та запропоновано погасити прострочену заборгованість впродовж 30 днів з дня отримання вимоги, у разі незадоволення цієї вимоги попереджав про порушення питання про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ними платежів. Відповідачі отримали вимогу в період з 20.06.2013 року по 25.06.2013 року ( т.1 а.с.34, 35)

У період з червня 2013 року по вересень 2013 року позичальником ОСОБА_3 було частково в сумі 15 000,00 доларів США погашено прострочену кредитну заборгованість, залишок простроченої заборгованості до цього часу не погашений( а.с.7 т.3).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки.

Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання. ( правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України у справі № № 6-18цс16 від 03 лютого 2016 року).

Враховуючи, що боржником ОСОБА_3 здійснено частково погашення заборгованості за період з червня 2013 року по вересень 2013 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом - 17.09.2013 року, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що банком дотримано вимоги ст.. 559 ЦК України щодо строку звернення з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя.

Доводи ОСОБА_5, про недійсність договору поруки від 22.08.2007 року, так як договір поруки вона не укладала та не підписувала, не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року за клопотанням представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6. у даній справі призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу

Відповідно до висновку №377-15 від 19.02.2016 року підписи, виконані від імені ОСОБА_5 та розміщені в нижній частині кожного аркуша оригіналу договору поруки №010/02-2/443/3 від 22.08.2007 року, виконані самою ОСОБА_5 ( т.4 а.с.53-61).

Із названим висновком експертизи представники сторін ознайомлені, про що свідчать їх заяви про ознайомлення з матеріалами справи ( т.4 а.с. 64;66; 76)

Сторони та їх представники скористались своїми процесуальним правами на власний розсуд, до суду апеляційної інстанції не з'явились та доказів на спростування вищевказаного доказу на подали.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх безпідставність.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтами не представлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ ВКП «Норт» про стягнення заборгованості за кредитним договором з постановленням ухвали про закриття провадження у справі в цій частині та роз'яснює позивачу про те, що розгляд такого позову цивільно-процесуальним законодавством віднесено до юрисдикції господарського суду.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 205, 307, 310, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у цій справі скасувати в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Норт» про стягнення заборгованості за кредитним договором, провадження в цій частині закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.С. Бондар

Судді: О.М. Кримська

Г.С. Подліянова