Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/2310/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/778/4915/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

Остаточно просив в рахунок погашення заборгованості перед ним за договором позики грошових коштів від 09.07.2015 року та договором застави транспортного засобу від 09.07.2015 року у розмірі 450 000,00 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме: автотранспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, об'єм двигуна 12780; номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер НОМЕР_1, та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F2IB06261, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником яких є ОСОБА_3, шляхом визнання за ним право власності на вказане майно та вчинення ним подальших дій, пов'язаних з переоформленням автотранспортного засобу в уповноважених органах МВС України, наділивши правом зняття з обліку та постановленням на облік в уповноважених органах МВС України; вилучити у ОСОБА_3 або в інших осіб, у яких може знаходитись казане майно, транспортні засоби, які є предметом застави та передати предмет застави йому разом з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також стягнути з відповідачів в рівних частках на його користь понесені судові витрати.

В вересні 2016 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог ОСОБА_4 зазначив, що фактично до укладення договору застави від 09.07.2015 року транспортні засоби, які є предметом застави, були передані ОСОБА_3 в оренду ТОВ «ВС-Автотранс» на строк з 01 липня 2015 року до 01 липня 2025 року, 08 липня 2015 року ТОВ «ВС-Автотранс» передав вказані транспортні засоби в суборенду ФОП ОСОБА_7, який є сином відповідачів. Його не було повідомлено про укладення вказаних договорів.

Посилаючись на зазначене та на невизнання відповідачами зобовязань за договором позики грошових коштів від 09.07.2015 року та договором застави транспортного засобу від 09.07.2015 року, затягування судового процесу з боку відповідачів, просив:

- накласти арешт на транспортний засіб, який належить ОСОБА_3, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, білого кольору, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер НОМЕР_1, та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21В06261, реєстраційний номер НОМЕР_2,

- передати на відповідальне зберігання уповноваженим органам МВС України вказані транспортні засоби, два комплекти ключів від вказаного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів шляхом вилучення предмету застави з користування ОСОБА_3

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року заяву задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, білого кольору, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер НОМЕР_1, та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21В06261, реєстраційний номер НОМЕР_2, двох комплектів ключів від вказаного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, який належить ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 208318, виданий Центр ДАІ № 1203 від 26.06.2015 року.

Передано транспортний засіб: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 208318, виданий Центр ДАІ № 1203 від 26.06.2015 року, та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21В06261, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 217420, виданий Центр ДАІ № 2301 від 24.06.2015 року, на відповідальне зберігання органам ДАІ м.Запоріжжя.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на відсутність в договорі застави від 09.07.2015 року обмежень щодо користування транспортними засобами, відсутність ризику відчуження майна через наявність в Державному реєстрі речових прав на майно інформації про обтяження, надання коштів за договором позики до 09 липня 2018 року,відсутність підстав для звернення з позовом,оскільки не настав строк виконання зобовязань, просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, судові витрати покласти на позивача.

ОСОБА_5 отримав повістку 30.11.2016 р., в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу неналежного виконання боржником ОСОБА_5 умов договору позики грошових коштів, забезпеченого заставою транспортних засобів, які належать на праві власності ОСОБА_3 і передані нею в заставу на підставі нотаріально посвідченого договору (а.с.6-8). Позов заявлено про звернення стягнення на предмет застави.

Суд першої інстанції, враховуючи положення ст.ст. 151, 152 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання.

Доводи про те, що у позивача не виникло права на звернення стягнення на предмет застави, не можуть бути прийняті до уваги,оскільки це питання вирішується при вирішенні спору по суті. Разом з тим, ці доводи і підтверджують наявність між сторонами спору.

Накладення арешту на автомобіль, який знаходиться у заставі у ОСОБА_4 є співмірним із заявленими позивачем вимогами та гарантує виконання можливого ухваленого на користь позивача по справі рішення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вказане спірне майно перебуває в заставі, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо накладення на нього арешту за вказаним позовом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства, виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника.

Застава автомобіля є способом забезпечення виконання зобовязання, а не способом забезпеченням позову.

Законом не забороняється застосування такого заходу забезпечення позову як арешт заставленого майна.

Отже, перебування у заставі майна не може підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову в цій частині.

Разом з тим, застосування судом виду забезпечення позову, передбаченого п.7 ч.1 ст. 152 ЦПК України, проведено з порушенням норм процесуального законодавства.

Позивач не надав додаткових обґрунтувань, які б вказували на недостатність вжитих заходів щодо арешту транспортних засобів.

У відповідності до п.7 ст. 152 ЦПК України передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам можлива з дотриманням загальних положень, визначених главою 66 Цивільного кодексу України щодо матеріально-правових відносин, які виникають з договору зберігання.

При цьому позивач має довести суду, що саме такий спосіб є доцільним, а також надати гарантії збереження майна іншими особами до вирішення справи.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині передачі транспортних засобів на відповідальне зберігання органам ДАІ м.Запоріжжя, суд першої інстанції не встановив відповідність даного виду забезпечення позову позовним вимогам, не зазначив в ухвалі підстав передачі майна та порядок його виконання.

Судом не визначено точне найменування органу та адресу місця зберігання транспортних засобів, а також на кого покладається обов'язок оплатити послуги по транспортуванню та зберіганню, порядок оплати та її розмір.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ст. 954 ЦК положення цієї глави (Глава 66 Зберігання) застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі закону, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 976 ЦК України визначено окремим видом зберігання - зберігання речей, що є предметом спору, та передбачено, що дві або більше осіб, між якими виник спір про право на річ, можуть передати цю річ третій особі, яка бере на себе обов'язок після вирішення спору повернути річ особі, визначеній за рішенням суду або за погодженням усіх осіб, між якими є спір.

Також, річ, яка є предметом спору, може бути передана на зберігання за рішенням суду. Зберігачем у цьому разі може бути особа, призначена судом, або особа, визначена за домовленістю сторін, між якими є спір. Річ передається на зберігання іншій особі за її згодою, якщо інше не встановлено законом. Зберігач має право на плату за рахунок сторін, між якими є спір.

Процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках». З вступної частини та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1102 вбачається, що Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках затверджений на забезпечення виконання статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» Кабінет Міністрів України.

Отже, законом не передбачався обовязок органів ДАІ здійснювати зберігання транспортних засобів в якості забезпечення позову у цивільній справі.

Письмової згоди на відповідальне зберігання транспортних засобів, які є предметом спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_3,зазначений судом орган ДАІ не висловлював..

Слід також зазначити, що 02 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIІI, яким передбачено утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. № 641 вирішено утворити Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. № 730 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у в тому числі Головне управління Національної поліції у Запорізькій області (а.с.145 ).

З огляду на втрату чинності Закону України «Про міліцію» та набранням 07.11.2015 року чинності Закону України «Про Національну поліцію» розпочато процедуру ліквідації УДАІ УМВС України в Запорізькій області (а.с.132-137).

Відповідно до визначених Законом України «Про Національну поліцію» повноважень та завдань відсутні підстави покладати на поліцію обовязок по зберіганню автомобіля, що є предметом спору у цивільній справі, в якості забезпечення позову.

Вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом передання транспортних засобів на зберігання органам ДАІ м.Запоріжжя не відповідають положенням ч.7 ст.152 ЦПК України, ст. 976 ЦК України, Закону України «Про Національну поліцію», а також позовним вимогам ОСОБА_4

У зв'язку з викладеним, ухвала в частині передачі транспортних засобів на зберігання органам ДАІ м.Запоріжжя відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 307,312ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року в частині передачі транспортних засобів: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 208318, виданий Центром ДАІ № 1203 від 26.06.2015 року, та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21В06261, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 217420, виданий Центром ДАІ № 2301 від 24.06.2015 року, на відповідальне зберігання органам ДАІ м.Запоріжжя скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: