Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/6590/15 Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/778/4971/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року в частині відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому, посилаючись на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закон України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 16, 23, 1071, 1073 ЦК, «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійсненні операцій з їх використанням» просив стягнути з Банку на його користь 290 грн., які відповідачем переказані неналежному отримувачу, пеню - 567,21 грн., 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1000 грн. - витрат на правову допомогу, а всього 8 757,21 грн.; зобов'язати ОСОБА_3 анулювати кредитну заборгованість, яку він нараховує за договором № SАМDN2173 від 27.02.2006 року, укладеним між ним та Банком.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до Банку про захист прав споживача та стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2190 грн., пеню 567,21 грн., а всього стягнуто 2 757,21 грн.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Банку на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилені, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року у цій справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційні скарги сторін задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року скасовано в частині вирішення питання про стягнення витрат, повязаних із наданням правової допомоги, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2016р. справу за позовом ОСОБА_2 до Приватбанку прийнято до свого провадження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2016р. апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» призначено до розгляду у судовому засіданні на 24 листопада 2016р.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016р. виправлено описку в ухвалі колегії від 11 листопада 2016р., а саме, виправлено, що до розгляду призначено тільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження рішення щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

В судове засідання апеляційного суду 24 листопада 2016р. представник банку не з»явився, хоча відповідач був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки 16 листопада 2016р. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки він належними документами підтвердив як наявність угоди з адвокатом про надання правової допомоги, так і зроблені ним на користь адвоката платежі за надані послуги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскаржуваної позивачем відмови у відшкодуванні йому витрат на правову допомогу за рахунок відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову судом було відмовлено позивачу в стягненні з відповідача витрат з надання правової допомоги з тих підстав, що відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу лише в тому випадку, коли ці витрати понесені в звязку з участю адвоката в судових засіданнях, а не за складання позовної заяви.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зважаючи на вказані роз»яснення постанови Пленуму ВССУ, суд безпідставно вважав, що витрати за послуги, надані адвокатом, який не був допущений до участі у справі судом, відшкодуванню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2015 року між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокату доручено підготовку та складення позовної заяви до Банку про захист прав споживача, а також консультації з питань збору необхідних документів для розгляду і подання позову (а.с. 23).

Вбачається, що вказана правова допомога в обумовленому сторонами обсязі була виконана адвокатом ОСОБА_4, про що сторонами було складено відповідний Акт приймання-передання виконаних робіт від 07.07.2015р., а також матеріали цієї цивільної, яка порушена саме за позовом, складеним цим адвокатом, до якого зібрано та долучено відповідні документи ( а.с. 99).

Згідно з квитанцією № 262/1 від 07.07.2015р. ОСОБА_2 сплатив адвокату ОСОБА_4 за надану за угодою № 262 правову допомогу 1000 грн. ( а.с. 22).

З Акту вбачається, що адвокат витратила на надання консультації щодо збирання документів, необхідних для підготовки, складання та подання позовної заяви до ПАТ КБ

«ПРИВАТБАНКУ» - 3 години; на складання позовної заяви 4 години ( а.с. 99). Таким чином адвокат на надання правової допомоги за угодою з ОСОБА_2 витратила 7 годин.

Станом на 07.07.2015р. розмір мінімальної зарплати складав 1218 грн., а 40 % від неї становить 487,20 грн., тобто саме цей розмір не може перевищувати оплата адвоката за 1 годину надання правової допомоги.

Проте за 7 годин правової допомоги сторони визначили плату у сумі 1000 грн., що значно менше граничного розміру, визначеного спеціальним законом.

Отже суд першої інстанції, задовольняючи позов, безпідставно відмовив позивачеві у відшкодуванні за рахунок відповідача понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України із ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат з надання правової допомоги адвокатом у сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року в частині відмови позивачу у стягненні витрат на правову допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати з надання правової допомоги у сумі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

ОСОБА_5