Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року, заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Залишаючи заяву ОСОБА_3 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що із даної заяви вбачається спір про право.

Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду першої інстанції, залишив ухвалу без змін і зазначив, що вказані у заяві обставини свідчать про наявність спору про право, який вирішується у порядку позовного провадження.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 37 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Встановлення факту перебування на утриманні для призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника має юридичне значення для непрацездатного члена сім'ї померлого незалежно від часу перебування його на утриманні.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду є встановлення наявності або відсутності факту перебування ОСОБА_3 на утриманні свого чоловіка.

Після смерті чоловіка ОСОБА_3 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника, де їй було запропоновано звернутися до суду для встановлення факту перебування на утриманні.

У матеріалах справи наявна довідка від 22 червня 2015 року, у якій Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що для вирішення питання заявниця повинна звернутися із заявою і надати пакет документів, серед яких заява, довідка уповноважених органів про перебування її на утриманні чоловіка або спільне проживання на момент смерті годувальника. Спільне проживання на момент смерті підтверджується свідоцтвом про шлюб, а факт перебування її на утриманні чоловіка можливо встановити лише в судовому порядку.

Суди на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не врахували роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно з якими встановлення факту перебування на утриманні має юридичне значення та підлягає розгляду в рамках окремого провадження, та дійшли передчасного висновку про те, що існує спір щодо підстав виникнення права на призначення пенсії.

З огляду на допущені порушення норм процесуального права ухвали судів не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А.Черненко

С.П. Штелик