Справа № 352/2119/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2025/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 17 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.04.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, який був оформлений у вигляді боргової розписки, згідно якої відповідач отримав у нього в борг для особистих потреб кошти в сумі 3000 доларів США та зобов»язувався повернути 4000 доларів США протягом одного календарного місяця, тобто до 23.05.2010 року. У випадку прострочення терміну виплати боргу останній зобо»язувався виплатити за кожний календарний місяць прострочення відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 33 відсотки від отриманої суми по день виконання основного зобов»язання. У вказаний строк борг відповідач не повернув. На прохання про добровільну сплату відмовився. Просив позов задоволити та стягнути з відповідача 3000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 77610 грн. та відсотки у розмірі 4950 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 128056 грн. 50 коп.

Рішенням Тисменицького районного суду від 17 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним, ухваленим внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Так апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги те, що у розписці зазначено, що у випадку прострочення виплати боргу, зобовязуюсь виплачувати за кожний календарний місяць прострочення додатково 33% від отриманої суми 1000 дол. США. Вважає, що зі змісту розписки випливають такі умови, що він позичає відповідачу кошти на один місяць під 33%, але якщо відповідач їх не повертає в цей строк, термін повернення позичених коштів продовжується до тих пір поки відповідач не поверне йому кошти, але на умовах сплати 33% від суми позики щомісяця. Якщо б такої домовленості не було, то відповідач про це не писав би у розписці про продовження терміну виплати боргу.

На думку апелянта, вказівка у розписці про продовження терміну виплати боргу є саме такою вказівкою на подію, яка має неминуче настати і тільки після того зобовязання припиняються.

Апелянт також вказує, що вони з відповідачем погодили, що у випадку не повернення ним суми боргу у місячний строк, він може користуватися його коштами, але повинен сплачувати проценти. Вважає, що він мав право вимагати у відповідача оплату відсотків і чекати коли останній поверне йому кошти. Таким чином, договір позики діє і досі, а застосування судом строку позовної давності є помилковим.

З цих підстав, просив оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений законом загальний строк позовної давності, не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом про визнання причин пропуску звернення до суду поважними, а відповідачем подано заяву про застосування такого строку, що є підставою для відмови в позові.

Таке рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.04.2010 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, згідно якої позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США та зобов»язувався повернути 4000 доларів США протягом одного календарного місяця, тобто до 23.05.2010 року. У випадку прострочення терміну виплати боргу відповідач зобо»язувався виплатити за кожний календарний місяць прострочення відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 33 відсотки від отриманої суми 1000 доларів США. Дані обставини підтверджуються копією боргової розписки від 23.04.2010 року (а.с.4). У вказаний строк відповідач борг не повернув та в добровільному порядку від сплати відмовився.

Встановлено і це не заперечується сторонами, що договір позики укладено 23.04.2010 року, а з позовом в суд ОСОБА_2 звернувся 27.10.2015 року через 5 років і 6 місяців, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається і судом цьому надано правильну правову оцінку, що позивачем не подано суду заяви та не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом про визнання причин пропуску звернення до суду поважними, що передбачено в п. 5 ст. 267 ЦК України.

Натомість представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Нормою статті 267 ч.3 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відмову в позові з підстав застосування наслідків спливу позовної давності - є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 17 серпня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7