Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19.07.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ВLаЖГА00053823, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 8800 грн., шляхом відкриття поточного рахунку № /46 та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 10% річних, терміном до 19.07.2014 року. Відповідач взяті на себе перед банком зобовязання не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 18063,38 грн. А тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредиту.

В судове засідання представник позивача не зявився, надавши через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що дійсно отримала зазначені кредитні кошти для лікування дочки ОСОБА_4, яка померла 01.05.2014 року. Відповідач отримала від позивача 8800,00 грн., повернула 15765,96 грн.. Останній платіж відповідач здійснила на вимогу представника банку 26.10.2015 року в сумі 4374,33 грн. Враховуючи, що позивач просить суд стягнути заборгованість по пені, яка нарахована за межами позовної давності і значно перевищує розмір тіла кредиту, просить суд застосувати строки позовної давності та в задоволені позову відмовити

Суд, заслухавши пояснення відповідача, надані суду письмові докази, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 19.07.2011 року був укладений кредитний договір № ВLаЖГА00053823, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 8800 грн., шляхом відкриття поточного рахунку № /46 та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а остання зобовязується повернути кредитні кошти та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції.

За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 10% річних. Кредитні кошти надаються строком до 19 липня 2014 року. Цільове використання кредитних коштів поточні потреби. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту (п.4 Спеціальної частини договору).

Банк свої зобовязання за договором банківського обслуговування № ВLаЖГА00053823 виконав у повному обсязі, відкривши ОСОБА_3 поточний рахунок № /46 та встановивши відкличну не відновлювальну кредитну лінію на суму 8800,00 грн.

Відповідно до п. 2.4.2. Кредитного договору проценти та комісію за управління кредитом відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку №1 до кредитного договору.

Згідно п. 4.3. кредитного договору у випадку прострочення відповідачем сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від відповідача додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, а саме, неповернення чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управлінням кредитом, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

Ставка, яка застосовується для обчислення пені, - 0,50% за методом «факт/360» відповідно до п. 9 Спеціальної частини кредитного договору.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 17.08.2015 року становить 18063,38 грн., з яких: 2712,71 грн. - заборгованість за кредитом; 225,33 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 1403,88 грн. - заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом; 13721,46 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту;00,00 - штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Дані обставини підтверджені наданим суду позивачем розрахунком, який не відповідає вимогам діючого законодавства, сума пені нарахована за межами строків позовної давності без повного нарахування сплачених сум відповідачем.

Разом з тим суд враховує, що відповідачем сплачено позивачу 15765,96 грн.. Останній платіж відповідач здійснила на вимогу представника банку 26.10.2015 року в сумі 4374,33 грн., що підтверджується копією вимоги та квитанціями про сплату зазначених коштів ( а.с.52-53). Позов подано до суду поштою 19.08.2015 року

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог щодо нарахованої суми заборгованості та пені застосувавши строки позовної давності та врахувати її сімейне положення та матеріальний стан.

За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

На підставі викладеного позов не підлягає задоволенню з врахуванням вищезазначених обставин справи.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2

Згідно ч.3 ст.47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень, уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Вирішуючи питання присудження судових витрат та їх розподілу, суд встановив, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 п.22 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509,525,526,530,610,625,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 10,11,58,60,88,208,209,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04.03.2016 року.

Суддя ОСОБА_5