РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого- судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі: Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, застосування відповідальності за порушення грошового зобовязання,

В С Т А Н О В И В :

Як видно з позовної заяви, в листопаді 2004 року позивач дала гроші в сумі 52000 грн. своєму сину ОСОБА_2, відповідачу по справі, на придбання автомобіля. Внаслідок того, що відносини з сином погіршилися (він потрапив під повний вплив свосї дружини ОСОБА_3) позивач зажадала оформити відносини боргу і відповідач ОСОБА_2 написав їй 05 травня 2005 року боргову розписку в присутності свідків. На позичені гроші було придбано автомобіль «Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y», 2004 року випуску. Відповідачі розірвали шлюб 06 листопада 2012 року і рішення суду вступило в силу 17 листопада 2012 року, і прозивач поцікавилася, яким чином буде вирішуватися питання про повернення сімейному боргу. Відповідач ОСОБА_2 відповів, що грошей в них не має, але вона можє забрати і продати автомобідь і з цього повернути свої кошти. Боржник ОСОБА_2, відповідно до розписки отримав кошти у борг 05 травня 2005 року. З тих пір пройшло 10 років. Таким чином за користування коштами позивача за останні три роки позивач бажає отримати відсотки в розмір встановленому ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання З% річних та індекс інфляції за зазначений період: а саме 100.5 % * 124.9 % * 141,4 % = 177.49 % ; 52000 * 9 % (3 % * 3) = 4680.00 грн. ; 52000 * 177,49 % = 92294.80 гри. ; 92294.80 + 4680.00 = 96974.80 гри.; 92294.80 + 4680.00 = 96974.80 гри. До теперішнього часу борг не було повернуто і тому позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рівних частках на користь позивача суму боргу 52000,00грн. та стягнути з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рівних частках на користь позивача суму відсотків за користування чужими коштами 44974.00 грн., а всього 96974,00грн. та судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і пояснила, що в 2003року її син ОСОБА_3 женився на ОСОБА_2 і у них народилася дитина, через нестабільність економічної ситуації позивач вирішила вложити кошти в цінну річ та купити автомобіль для себе і оформити на сина. Тому вона в листопаді 2004року дала сину гроші 52000грн., невістка при цьому не була присутня, спочатку ніяких розписок вона не брала, але після купівлі машини невістка пішла на курси водіїв, це зтурбували позивача і вона наполягла на тому, щоб син написав розписку в отриманні боргу і в травні 2005року така розписка була написана в присутності знайомих та друзів, але без невістки. До 2012року позивач не турбувалася про борг, але в 2012році сім»я сина розпалася, відповідачі розірвали шлюб і почали ділити майно, тому позивач стала усно вимагати свої кошти за машину, грошей у відповідачів не було, тому син віддав їй машину, яку вона продала за 80000-90000грн. Тому вона вважає, що син свій борг повернув, а невістка не повернула, тому позивач і просить стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням відсотків та інфляції.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позов і зазначив, що у зв»язику з передачею відповідачем ОСОБА_2 машини позивачу в рахунок погашення боргу в сумі 52000грн., вони претензій до цього відповідача не мають, а просять решту боргу стягнути з відповідача ОСОБА_3

Проте представником позивача ОСОБА_4 письмових заяв до суду надано не було.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав і зазначив, що у мами, позивача по справі, були гроші і вона дала йому як подарунок гроші в сумі 52000грн. на машину в листопаді 2004року, але потім стала вимагати розписку і в травні 2005року він написав таку розписку без присутності своєї дружини. В квітні 2014року на усну вимогу матері відповідач віддав їй машину в рахунок погашення боргу, переоформив машину на позивача, а потім вона продала цю машину.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вони з ОСОБА_1 за час шлюбу придбали автомобіль за свої кошти, оскільки чоловік працював та отримував добру зарплату, позивач ніяких коштів в борг на автомобіль не давала, ніяких розписок відповідач їй не писала і ніяких вимог до неї позивач не пред»являла, можливо чоловік і брав ці кошти у матері, але не витрачав їх на свою сім»ю. Крім того, машину вони купили раніше в січні 2005році, ніж отримання зазначеного борг в росписці в травні 2005року..

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що знають позивача і відповідача ОСОБА_2 тривалий час і були присутні в листопаді 2004року, коли позивач передала сину гроші на купівлю автомащину більше 50000грн. , тоді розписка не писалася, а в травні 2005року ОСОБА_2 в їхній присутності написав розписку про отримання грошей в борг в сумі 52000грн. від матері.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено у судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 19.07.2003року по 06.11.20012р., що підтверджується копією рішення Бердянського міськрайонногосуду від 06.11.2012року.

Згідно рішення Бердянського міськрайонногосуду від 11.09.2015року автомобіль «Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y», 2004 року випуску, вартістю 89240,00грн. визнаний спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду боргову розписку від 05.05.2005року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 для придбання автомобілю у особисту власність отримав від позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 52000,00грн, яку зобов»язується повернути позивачу на першу вимогу. Відповідачі розірвали шлюб 06 листопада 2012 року і рішення суду вступило в силу 17 листопада 2012 року, і тому позивач поставила усно питання перед відповідачем ОСОБА_2 про повернення їй боргу.

Згідно довідки територіального сервісного центру № 2344 регіоннального сервісного центру МВС України в Запорізькій області № 255 від 29.01.2016р. травнспортний засіб автомобіль «Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y», 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 12.03.2014року було знято з обліку для реалізації ОСОБА_2 та 12.03.2014р. травнспортний засіб автомобіль «Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y», 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 було зареєстровано за ОСОБА_1. 14.08.2014р. травнспортний засіб автомобіль «Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y», 2004 року випуску, державний номер АН 0989ЕТ( АР6085 СО) було зареєстровано за ОСОБА_8 і як зазначила у судовому засіданні позивач автомобіль було продано приблизно за суму 80000-90000грн. На теперішній час позивач вважає, що їй не повернута сума боргу та відсотки і ставить питання про повернення боргу в сумі 96974,00грн. з посиланням на ст..1046-1050,625 ЦК України.

З такими вимогами погодитися неможливо з наступних підстав.

Стаття 60 СК України передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від тою, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ. набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Згідно ст. 1046 ЦК України- За договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.І ст. 1047 УК України - Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня поверненій позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої саме якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлена вимоги, позика мас бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст..119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні, строк повернення боргу не був оговорений в борговій розписці, позивач письмові вимоги відповідачам про повернення суми боргу не надсилала. На усну вимогу позивача( без зазначення позивачем дати) відповідач ОСОБА_2 передав позивачу аутомобіль, якій перебував у спільній сумісній власності відповідачів, в рахунок погашення боргу, і який позивач згідно її пояснень у судовому засіданні продала за суму 80000-90000грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума боргу позивачу відповідачами повернута шляхом передачі автомобіля. Враховуючи, що позивач не дотрималася вимог ст. 625ЦК України та не надала письмову вимогу на ім»я відповідачів про повернення боргу, що унеможливлює конкретизувати дату такої вимоги, термін повернення відповідачами суми боргу, а тому унеможливлює визначення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 212- 215 ЦПК України, ст. ст. 1046-1049,625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, застосування відповідальності за порушення грошового зобовязання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

СуддяОСОБА_9