Справа № 462/7178/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4847/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Ванівського О.М., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржує ПАТ КБ «ПриватБанк» Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що відповідно до укладеного договору №LVL6АК15942115 від 5 вересня 2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 104 676, 26 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 %. 5 вересня 2008 року з ОСОБА_5 було укладено договір поруки. Вказує, що у зв»язку з порушенням зобов»язань, у відповідача, станом на 24 червня 2015 року, утворилася заборгованість в розмірі 32 802, 43 грн., яка підлягає стягненню. Відтак, позов підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 59-61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у визначений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 5 вересня 2008 року уклали кредитний договір LVL6AK15942115, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 104 676,26 грн. на термін до 4 вересня 2013 pоку та зобов'язався повернути кредит із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно додаткової угоди №2 від 19 липня 2013 року сторони погодили дату остаточного погашення заборгованості за договором - 5 липня 2019 року та графік погашення кредиту. Додаткова угода є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до графіку погашення кредиту щомісячний платіж позичальника становить 495,85 грн. Сторони угоди домовились про автоматичне списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_3 і таке списання коштів систематично проводилося з карткового рахунку позичальника на виконання умов додаткової угоди №2.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором LVL6AK15942115, ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали договір поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) йог виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання яког визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З матеріалів справи, а саме з виписки руху коштів по картці ОСОБА_3 №150925/712 від 25 вересня 2015 року, вбачається, що з його рахунку щомісячно автоматично списувались платежі на погашення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись з даним позовом, позивач виходив з того, що у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором позичальник станом на 24 червня 2015 року має заборгованість у сумі 32 802,43 грн., яка підлягає стягненню. Позовні вимоги мотивовані тим, що позичальник порушив зобов'язання та не сплатив черговий платіж. Посилається на те, що з розрахунку заборгованості та матеріалів справи вбачається, що позичальник допустив прострочення виконання своїх зобов'язань, а саме: не сплачував платежі за графіком з 6 лютого 2015 до 6 квітня 2015 року, листопад 2015 року, з січня 2016 року до квітня 2016 року, тобто більше 30 днів. Таким чином, відповідно до вищенаведених норм матеріального права у позивача виникло право заявити вимоги про дострокове повернення позики разом з нарахованими процентами.

Однак матеріалами справи позиція позивача спростовується, оскільки у зазначені періоди на картковому рахунку ОСОБА_3 були наявними кошти у достатній сумі для автоматичного їх списання відповідно до умов додаткової угоди; а відтак, належного виконання його зобов'язань.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку, що відповідач належним чином виконує умові додаткової угоди №2 від 19 липня 2013 року. Відтак, право позивача не є порушеним і не підлягає судовому захисту.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: