Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Зимогляд В.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/5717/15
27 жовтня 2016 року Справа № 22ц/778/3986/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Евальд Д.Д.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.07.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"(далі-Банк) звернулося до суду з позовом, який згодом був уточнений, до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором № 32М від 20.03.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав в Банку кредитні кошти у розмірі 99 000 доларів США. зі сплатою 16% річних на термін до 20.03.2023 року. Про те свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на виконував. У зв'язку з цим станом на 13.07.2010 року виникла заборгованість на загальну суму 101 167,55 доларів США. Згадана заборгованість за рішенням суду від 27.09.2010 року була стягнута солідарно з відповідачів на користь Банку. Втім, в період з 14.07.2010 року до 31.10.2015 року, позичальник не в повній мірі виконував свої зобов'язання за договором, й, з цієї причини створилася нова заборгованість до складу якої входять: несплачені проценти за користування кредитними коштами - 20380,80 доларів США, пеня - у сумі 781 630 грн. 69 коп., штраф - 39 331 грн. 53 коп.. Відповідач ОСОБА_2 є поручителем боржника. Тому, заявник прохав стягнути солідарно з відповідачів на його користь зазначену заборгованість.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.07.2016 року заявлені вимоги відхилені, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі Банк покликав скасувати ухвалене рішення, посилаючись на необґрунтованість рішення суду щодо застосуванні положень закону про наслідки спливу позовної давності та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з розгляду цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції може змінити рішення суду першої інстанції, в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що за кредитним договором № 32М від 20.03.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав в Банку кредитні кошти у розмірі 99 000 доларів США. зі сплатою 16% річних на термін до 20.03.2023 року (а.с.17).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Позичальник не сумлінно виконував прийняті зобов'язання й на 13.07.2010 року виникла заборгованість на загальну суму 101167,55 доларів США. Згаданий розмір заборгованості за рішенням суду від 27.09.2010 року був стягнутий солідарно з відповідачів на користь Банку (а.с.84).

Як слідує із рішення суду з позичальника та поручителя стягнута заборгованість до складу якої були включені: заборгованість за кредитом, несплачені проценти за договором, пеня.

У позові, у цій справі ставить питання про стягнення: несплачених процентів за користування кредитними коштами з часу ухвалення згаданого рішення по 31.10.2015 року, пені і штрафу.

Свою позицію у апеляційній скарзі Банк обстоював тим, що згадане рішення не виконане. 20 грудня 2011 року позичальник, отримавши кошти від продажу предмета іпотеки, вніс на погашення заборгованості 59751,24 доларів США, а отже, такі його дії свідчать про переривання перебігу позовної давності. За положеннями п.6.8 Договору строк позовної давності, за вимогами щодо неустойки, встановлений 5 років, й, на час звернення Банку до суду (01.07.2016 року) строк позовної давності не сплив.

Аргументи позивача з цього питання підтверджуються наявним у справі кредитним договором, випискою розрахунків за кредитним договором, довіреністю боржника за якою він надав дозвіл Банку від його імені сплачувати кошти за укладеним договором та загальним розрахунком заборгованості (а.с.83,86,77).

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст.264 ЦК).

Оскільки 20.12.2011 року позичальник сплатив на погашення кредитної заборгованості 59751,24 долара США саме це вказує про визнання боржником свого обов'язку перед кредитором, а відтак відлік позовної давності з цього часу почався заново.

При укладенні договору сторони дійшли згоди про зміну тривалості позовної давності з 3-х років до 5-ти років (п.6.8 Договору а.с.22).

В такому разі, на час звернення Банку до суду, строк позовної давності за заявленими вимогами не сплив. Тому висновки суду щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності не є правильними.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник (а.с.34).

Окремо суд наголошує, що згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи зі змісту статей 546,548,549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

За змістом ст.551 ЦК заява боржника про зменшення розміру неустойки не є обов'язковою.

Заявлений до стягнення розмір неустойки ( пеня - 781 630 грн. 69 коп. + штраф - 39 331 грн. 53 коп. = 820 962 грн. 22 коп.) значно більший від розміру боргового зобов'язання (20380,80 доларів США х 23,8391 грн. = 485 859 грн. 93 коп.).

Отже, частина третя ст.551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (Правові висновки Верховного Суду України, Постанова від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14).

Як підсумок, суд вбачає підстави для зменшення заявленої до стягнення пені до суми 485 859 грн. 93 коп..

З огляду на викладене, скарга може бути частково задоволена.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.07.2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заявлені у справі вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за процентами за кредитним договором у розмірі 20380,80 доларів США та неустойку (пеня, штраф) у сумі 485 859 грн. 93 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі - 3836 грн. 70 коп..

Стягнути з ПОЛЯКОВОЇ ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі - 3836 грн. 70 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до касаційного суду України протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: