Справа № 136/284/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" березня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача підставність якого обґрунтував таким.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2, який приходився йому, ОСОБА_1, рідним братом. За життя, 07.12.2012 року, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого усе належне майно заповів своєму братові, тобто йому, ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом. Він, ОСОБА_1, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, за відсутності інших спадкоємців за законом, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту. Проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я позивача щодо житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вказана постанова була мотивована тим, що заявником нотаріусу не було пред'явлено правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомості. Ураховуючи зазначене, а також те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке право позивача оспорюється, позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності на майно, що увійшло до спадкової маси у вигляді житлового будинку.

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_3 не з'явились, однак в адресованій суду заяві зазначили про підтримання вимог за позовом, просили суд його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за їх відсутності.

Представник відповідача - сільський голова Козинецької сільської ради Липовецького району в судове засідання також не з'явився, в заяві, що надав суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради.

Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Коханівка Липовецького району Вінницької області, помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1

Як убачається із заповіту вчиненого 07.12.2012 року, посвідченого цього ж дня секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №46, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів усе належне йому майно своєму братові ОСОБА_1. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано спадкодавцем за життя, про що свідчить запис вчинений на зворотній стороні заповіту секретарем сільської ради від 04.02.2015 року.

Згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 №22/12015, судом встановлено, що своїм правом на спадкування за заповітом скористався брат спадкодавця - позивач у справі ОСОБА_1, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах шестимісячного строку заяву відповідного змісту.

Як убачається із довідки виданої 16.02.2016 року за №165 виконкомом Козинецької сільської ради Липовецького району, ОСОБА_2 проживав одиноко, не мав ні дружини, ні дітей.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем на майно померлого брата ОСОБА_1, оскільки інші спадкоємці відсутні.

12.02.2016 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті брата ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Вказана відмова нотаріуса була мотивована тим, що заявником нотаріусу не було пред'явлено правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на це майно.

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року. Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України).

Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом вчиненим за життя спадкодавцем, спадщину у визначений законодавцем шестимісячний строк прийняв, відтак незалежно від часу відкриття спадщини вона вважається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Належність спадкової маси у вигляді житлового будинку що розташований в АДРЕСА_1, спадкодавцеві доведено довідкою виданою виконавчим комітетом Козинецької сільської ради Липовецького району за №165 від 16.02.2016 року, яка складена на підставі записів вчинених у погосподарських книгах, відповідно до якої констатовано, що власником вказаного вище житлового будинку є ОСОБА_2; Випискою із погосподарської книги, згідно якої ОСОБА_2 є головою домогосподарства (а.с.7).

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року.

Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті ОСОБА_2 володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинком, тобто він перебував у його власності, право власності зареєстроване за ним згідно вимог діючого на той момент законодавства по даних сільської ради.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти задоволення позову, про що надав заяву відповідного змісту.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

На підставі викладеного ст. 25, 346 ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1233, 1268 -1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 158 ч.2, 174 ч. 4, 208-209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом вчиненим 07.12.2012 року, посвідченим секретарем Козинецької сільської ради Липовецького районну Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №46, на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок «А», загальною площею 77,2 кв.м. та житловою площею 39,7 кв.м., сарай «Б», погріб «п/Б», сарай «В», криниця №1, що розташований в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко