АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.Г.,Шкоріної О.І.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування на частину домоволодіння та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення першої інстанції є необ'єктивним, таким що не відповідає дійсним обсавинам справи , постановлене із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процессуального права. Зазначає, що судом безпідставно не було ураховано того ,що чоловік позивачки ,який на час смерті батька був інвалідом 2 групи і мав право на 2/3 частки від обов'язкової долі , що він успадкував після смерті своїх батьків 1/6 та 2/9 частки спірного домоволодіння й тому його дружина та діти , як спадкоємці за законом, які прийняли спадщину,будучи зареєстрованими у будинку АДРЕСА_1 та проживаючи в ньому, мають право власності на 5/18 його частин, що заперечується відповідачами, які чинять перешкоди у користуванні спірним майном.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених в ній.

Відповідачі та їх представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважали апеляційну скаргу безпідставною.

Треті особи : ОСОБА_5,ОСОБА_6 просили задовольнити апеляційну скаргу.

Представник Київської міської ради у судове засідання не з'явився,КМР повідомлена належним чином( а.с.19 т.2). Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того ,що правоустановчі документи на спірне домоволодіння.яке включає самочинне будівництво, відсутні й право власності на нього не за ким не зареєстроване, підстави для визнання права власності у судовому порядку відсутні. Суд також зазначив,що своєю часткою у домоволодінні батько чоловіка позивачки розпорядився за життя на власний розсуд, склавши заповіт на доньку,в якому зазначив,що належний йому будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ,він заповідає їй . Померлий ОСОБА_10, спадкоємцями якого є позивач та її діти, за життя заповіт батька не оспорював, не був на час смерті батька інвалідом й тому не міг успадкувати будь якої частки у будинку А по АДРЕСА_1 . Суд вважав вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на частку у власності на цей будинку в порядку спадкування , вселення та усунення перешкод у користуванні не доведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 15.06.1957 року ОСОБА_11 була виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 та дозволено будівництво житлового будинку за типовим проектом Б-106 1957 року ( а.с. 12-14).

На відведеній земельній ділянці ОСОБА_11 та її чоловіком ОСОБА_12. в 1970 році був побудований житловий будинок площею 82,7 м2, який значиться під літ. «А» та здійснено інше будівництво, яке є самочинним ,зокрема й будівництво житлового будинку під літерою Б, площею 38,5 м2, на який БТІ м.Києва було виготовлено технічний паспорт , проте будівництво житлового будинку під літ. «Б» було здійснено без відповідних на те дозволів та не прийняте в експлуатацію.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.18).

На час її смерті у будинку проживали та були зареєстровані : її чоловік ,її донька ,її син,дружина сина та двоє його дітей ( а.с.9).

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на 1/2 частину належного їй майна.

Спадкоємцями за законом були її чоловік та двоє їх дітей. Свідоцтво про право на спадщину ніхто з спадкоємців не отримував.

За правилами ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції чинної на час відкриття спадщини) визнається ,що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Усі спадкоємці ОСОБА_11 вважають ся такими,що прийняли спадщину після її смерті,фактично вступивши в управління спадковим майном,оскільки залишилися проживати у будинку та користуватися ним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12.( а.с.20).

За життя,а саме 17.02.1994 року ОСОБА_12. склав заповіт, згідно з яким він заповів належну йому частину житлового будинку з прилеглими до нього житловими будівлями по АДРЕСА_1 , - своїй доньці ОСОБА_3,яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ( а.с.60,63-64).

У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 відмовлено за відсутності правоустановчих документів.

Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1996 року,яка була чинною до 13.12.1995 року , реєстрації підлягали усі будинки та домоволодіння,які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом,затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих,на підставі документів,які підтверджують право власності,а за їх відсутності,громадянин подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок і видачу свідоцтва.

Спадкодавцями домоволодіння ,зазначені в цій Інструкції дії не вчинялися і правоустановчі документі на домоволодіння не оформлювалися та право власності на нього не реєструвалося.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31.08.2011 року за ОСОБА_3 визнане право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього надвірними будівлями ( а.с.75-76).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.01.2012 року зазначене рішення районного суду скасоване та ухвалене нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на будинок та зобов'язання ввести його в експлуатацію.

Сторони підтверджують,що на спірне домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, а право власності не за ким не зареєстровано й до тепер.

В судовому засіданні також встановлено та сторонами не заперечувалося, що заповіт ОСОБА_12. від 17.02.1994 року є чинним та ніким не оспорювався.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10- чоловік позивачки.

Позивач зазначає ,що вона з дітьми прийняла спадщину після свого чоловіка,яка складається з 1/6 частини домоволодіння після смерті його матері та 2/3 від 4/6 частин після смерті його батька.

Разом із цим позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того,що спірне домоволодіння,яке є самочинним будівництвом не прийнятим в експлуатацію,за відсутності на нього правоустановчих документів,за відсутності реєстрації права власності на нього за спадкодавцями є спадковим майном .а також що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 був непрацездатним,перебував на утриманні свого батька та мав право на обов'язкову частку в спадщині .

З огляду на таке, суд першої інстанції правильно вважав,що у даному випадку підстави для застосування положень ст. 535 ЦК України( у редакції чинній на час відкриття спадщини) відсутні.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

З долученої до справи довідки МСЕК серії № КВ-1 № 000001 від 07.07.09 року убачається, що ОСОБА_10 повторно пройшов огляд і йому встановлена перша група інвалідності з 30.06.2009 року ( а.с. 7).

Даних стосовно первісно медичного огляду померлого ОСОБА_10 матеріали справи не містять,доказів такому не долучено й до апеляційної скарги та про наявність таких не зазначено.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те ,що не дивлячись на складений ОСОБА_12. на користь відповідачки заповіт, ОСОБА_10 набув право власності на 2/3 частки,що належала би йому при спадкуванні за законом є безпідставними.

Сторони не заперечують ,що позивачка разом із своєю сім'єю проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1, який згідно технічного паспорту зазначений під літ. «Б».

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у житловому будинку, який згідно технічного паспорту зазначений під літ. «А».

Оскільки позивачкою не доведено того ,що вона набула право власності на частку у власності на будинок під літерою «А»,суд обґрунтовано вважав ,що відсутні підстави для її вселення в цей будинок та зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні ним.

Право на користування позивачкою будинком під літерою «Б» не оспорювалося й на порушення цього права позивачка не посилалася.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не простовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/16785/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7112/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.