Справа № 361/958/13-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/717/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 10.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області про примусове входження до приміщення (домоволодіння) боржника ОСОБА_2 ,-

встановила:

У липні 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області Свистанюк Ю.Г. звернулася до суду з поданням про примусове входження до житла боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, для проведення опису та арешту рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику, в порядку виконання рішень Броварського міськрайонного суду у цивільних справах.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець посилалася на те, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження № 40406518 з примусового виконання виконавчого листа № 2/361/806/13, виданого 29 липня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором в сумі 2 120 002 грн. 10 коп., а також виконавче провадження № 2/361/807/13 з примусового виконання виконавчого листа № 2/361/807/13, виданого 29 липня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 453 198 грн. 95 коп.

Оскільки боржник обізнаний про наявність рішень суду та боргів, але ухиляється від їх виконання, а вжиті державним виконавцем заходи, зокрема, щодо перевірки майнового стану та опису належного боржнику на праві власності майна здійснити не вдавалося у зв'язку з ненаданням заявнику доступу до приміщень, державний виконавець звернулася до суду з вказаним вище поданням.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року подання задоволено.

Надано державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій в порядку виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2013 року по цивільній справі № 361/958/13-ц (провадження № 2/361/806/13) та рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2013 року по цивільній справі № 361/959/ 13-ц (провадження № 2/361/807/13).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що не знав про рішення суду щодо стягнення з нього боргу та відповідні виконавчі провадження, про існування оскаржуваної ухвали дізнався лише 11 грудня 2015 року.

Колегія суддів згідна з такими висновками суду з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла боржника при виконанні судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 1, з п. 15 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" ( далі Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). У процесі здійснення виконавчого провадження, державний виконавець має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ст.ст. 32, 52 Закону звернення стягнення на майно, як один із заходів примусового виконання рішень, полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з ч.2 ст. 57 Закону арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження або шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є боржником за виконавчими провадженнями, відкритими відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області на виконання рішень Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2013 року у цивільній справі № 361/958/13-ц (провадження № 2/361/806/13) про стягнення 2 120 002 грн. 10 коп.; та у цивільній справі № 361/959/ 13-ц (провадження № 2/361/807/13) про стягнення 1 453 198 грн. 95 коп.

На виконання вказаних судових рішень 04 листопада 2013 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення в розмірі 2 120 002 грн. 10 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного боржникові майна лише в межах суми боргу (а.с. 75).

Державний виконавець призначав виконавчі дії по огляду, опису й арешту майна в рахунок боргу, що підтверджується копіями постанов про призначення виконавчих дій від 21 липня 2014 року, 10 вересня 2014 року , неодноразово здійснював виходи за місцем проживання боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать копії актів від 10 липня, 12 серпня, 18 вересня 2014 року (а.с. 76-80), проте доступ державному виконавцю до належного боржникові житла для проведення відповідних виконавчих дій надано не було, що свідчить про ухилення боржника від виконання судових рішень протягом тривалого часу.

Дозволяючи державному виконавцю примусово проникнути до житла боржника з метою опису майна боржника, суд першої інстанції правильно виходив з того, що одним із способів арешту майна боржника є його опис, згідно з ч.2 ст. 57 Закону, що є необхідним для забезпечення своєчасного і повного проведення виконавчих дій, від яких боржник ухиляється.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність задоволення подання державного виконавця, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду має залишитись без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не знав про наявність рішення суду про стягнення з нього заборгованості та відповідних виконавчих проваджень спростовуються матеріалами справи, які містять зворотні поштові повідомлення та копії квитанцій про оплату рекомендованого листа ОСОБА_2 ( а.с.45,81).

Доводи апелянта про порушення його права у зв»язку з неповідомлення про судовий розгляд питання примусового входження до його житла не ґрунтуються на вимогах ч.2 ст. 3756 ЦПК України, згідно з якою суд негайно розглядає такі подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :