АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22/790/1135/16 Головуючий 1-ї інстанції - Майстренко О.М.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова Світлана Іванівна про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову посилався до на те, що у грудні 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 2 644 000 доларів США на термін до 25 грудня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором у червні 2008 року між Банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок літ. 3-5, загальною площею 6 422,9 кв.м. , житловою площею 2 285,6 кв.м. по АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Банку 1 644 543,02 грн. та 2 630 252,33 доларів США.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Реєстру іпотек.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Поновлено відомості у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У травні 2012 року на підставі договору купівлі-продажу власником квартири АДРЕСА_1 за вказаною адресою став ОСОБА_1

Таким чином, заборгованість за кредитним договором не погашена, а особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця, Банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки з урахування вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідач ОСОБА_7 проти позову заперечував, посилався на його безпідставність, оскільки він в установленому законом порядку придбав спірну квартиру і ніяких заборон на час складання договору купівлі-продажу не було.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_3 в розмірі 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945,13 грн. пені, яка складається з пені простроченої заборгованості по кредиту в сумі 16 956 872,78 грн., пені за прострочення погашення процентів в сумі 6 844 072,35 грн., непогашеного кредиту в сумі 2 382 796,72 доларів США та простроченої заборгованості по процентах в сумі 1 282 005,27 доларів США на користь ПАТ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною продажу предмета іпотеки в розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неналежну оцінку наданим доказам.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ від 25 лютого 2015 року ухвала апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року скасована, справа передана на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ від 11 листопада 2015 року ухвала апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року скасована, справа передана на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 26.12.2007 року між ВАТ АБ „Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ „Укргазбанк" (надалі Банк) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від банку кредит в розмірі 2 644 000 доларів США, зі строком повернення до 25.12.2012 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі (а.с.10-14 т.1).

На забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 вказаного кредитного договору між Банком та іпотекодавцями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 16/08-Б від 9 червня 2008 року, предметом якого відповідно пункту 2.1 Договору був житловий будинок № 31 літ.В-5 загальною площею 6 422,9 кВ.м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.15-18 т.1).

Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторам.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що боржником ОСОБА_3 належним чином грошові зобов'язання перед Банком не виконані, про що свідчить рішення Московського райсуду міста Харкова від 13.05.2010 року. (а.с.27-29 т.1).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ВАТ «Укргазбанк» визнано недійсним договір іпотеки 16/08-Б від 9 червня 2008 року й запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек (а.с.24-26 т.1).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року та ухвалено нове, яким в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ «Укргазбанк» про визнання недійсним договору іпотеки 16/08-Б від 9 червня 2008 року відмовлено (а.с.30-34 т.1). Реєстрацію договору іпотеки в Державному реєстрі іпотек та реєстрацію заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон поновлено.

Після зняття на виконання судового рішення від 11.09.2009 року заборони відчуження з предмету іпотеки квартира АДРЕСА_1 декілька разів була продана.

07 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу власником квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_1

Доказів того, що вказаний договір купівлі-продажу в установленому порядку визнаний недійсним не надано, а тому є чинним на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який набув право власності на іпотечне майно.

Такий висновок суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовується.

Згідно з вимогами частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог у іпотекодержателя виникає, коли зобов'язання не буде виконане у встановлений строк, а також в інших випадках, встановлених відповідно до договору і вимог законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Проте в порушення вищезазначених норм закону, суд в рішенні не вказав початкову ціну предмету іпотеки, а тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Відповідно Звіту про оцінку майна, виготовленого суб'єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством «Академія оцінки і права» 09.02.2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 688 100,00 грн.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що Звіт про оцінку іпотечного майна - спірної квартири не відповідає дійсній вартості квартири є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів того, що вартість квартири є іншою суду апеляційної інстанції не надано.

Не ґрунтуються на законі і доводи ОСОБА_2 про те, що оцінювачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не були попереджені про кримінальну відповідальність, оскільки нормами цивільно-процесуального закону такі вимоги не передбачені відносно оцінювачів майна, які мають свідоцтва про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів ФДМУ та діяли у відповідності Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійно-оціночну діяльність в Україні».

За таких обставин, з огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції вказівкою, що продати предмет іпотеки за початковою ціною продажу предмета іпотеки в розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 688 100,00 грн., але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 309,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції вказівкою, що звернення стягнення на нерухоме майно проводиться шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 688 100,00 грн., але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: