ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/542/13-ц
Провадження № 2/362/4/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді -Орди О.О

при секретарі -Хоменко О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення права власності та за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, 3-ті особи: ОСОБА_6, Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_8М про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки,-

встановив:

22.01.2013 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1П звернулись до суду з даним позовом, в якому просять позбавити права на частку у спільному майні ОСОБА_4Ф, ОСОБА_5, ОСОБА_1Г в розмірі 1/12 частки , яка належить кожній на праві власності, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину шляхом виплати грошової компенсації вартості часток, які внесені на депозит суду, вартість яких визначена на підставі експертного будівельно-технічного дослідження. Визнати за кожним із позивачів право власності в розмірі 1/12 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вулиця Шкільна, 11, які належать відповідачам на праві власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 31 травня 1986 року їм та їх брату ОСОБА_9 після смерті їх матері ОСОБА_10М були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області. 06.05.1989 року помер ОСОБА_9. 18.04.2005 року після смерті ОСОБА_9П на ? частину житлового будинку № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області були видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (по 1/12 кожній). Відповідачі ніколи не користувалися цим будинком, не приймали участь у його утриманні. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 13.07.2012 року вартість ? частини будинку становить 9018, 93 грн. Враховуючі що всі підставі які передбачені ст. 365 ЦК для припинення права особи на частку в спільному майні в даному випадку наявні, просили позов задовольнити.

23.11.2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа: Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області в якому просили поділити житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області в натурі між співласниками, які є сторонами по справі, визнати недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт від 10 квітня 1996 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства виданий на імя ОСОБА_3П та визначити порядок користування земельною ділянкою по вулиці Шкільній, 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок. Свої вимоги обгрунтували тим, що 08 лютого 1980 року між ОСОБА_4Ф та ОСОБА_9П було зареєстровано шлюб. 31 травня 1986 року ОСОБА_9 після смерті матері було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, 06 травня 1989 помер її чоловік ОСОБА_9, після смерті якого вони ОСОБА_4Ф (дружина) та його доньки ОСОБА_1Г та ОСОБА_5Г отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/12 кожна на житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області. Відповідачі перешкоджають ним користуватися будинком, встановили замки та не допускають їх до будинку, при цьому рідко приїзжають та користуються будинком, не підтримують його в належному стані та не надають змогу робити це позивачам. Можливість поділу будинку визначена висновком № 7361/10-15 судово-будівельної експертизи від 22.06.2011 року згідно якого житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району лише при умові влаштування прибудови та зміни існуючого обємно планувального рішення приміщення, но це неможливо оскільки власником земельної ділянки є відповідач ОСОБА_3П, про що позивачі узнали лише під час розгляду справи в суді. Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району від 09.09.1995 року передано ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства та на підставі цього рішення їй було видано державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку в звязку з чим просили позов задовольнити.

В подальшому Васильківським міськрайонним судом Київської області за заявою ОСОБА_6 її вимоги були залишені без розгляду.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали позовну заяву в новій редакції до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю в якій просили з урахуванням уточнених позовних вимог визнати недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт від 10 квітня 1996 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства виданий на імя ОСОБА_3П

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2013 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення 6-ої сесії 22-го скликання Іванковичіської сільської ради Васильківського району Київської області від 09 вересня 1995 року та державний акт на право приватної власності на землю серії КВ № 3039 від 10 квітня 1996 року, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільна, 11 с. Іванковичі Васильківського району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства, яке рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року скасовано та в задоволені позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року скасовані та справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2014 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

26.08.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_11 подали уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_6, Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_8М про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельні ділянки від 10 травня 2005 року в якому просили визнати частково недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт від 10 квітня 1996 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,330 га по вулиці Шкільній 11 в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства виданий на імя ОСОБА_3П та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року між ОСОБА_3 Л.П та Очерет ОСОБА_12Ю

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1П та їх представник ОСОБА_13І в судовому засіданні позов про припинення права на частку підтримали, просили задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г просили відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г та їх представник ОСОБА_14П в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1П про припинення права на частку в майні просили відмовити з тих підстав, що ніхто не може бути протиправно позбавленим права власності з тих підстав, що власник не проживає в спірному будинку або не виконує обовязку з його утримання. Крім того висновок експерта на підставі якого визначалась ринкова вартість ? частини спірного будинку вже застарів а експертиза по справі не призначалась. Щодо заявленого ними позову просили задовольнити з підстав наведених у ньому, щодо строку позовної давності зазначили про те, що ОСОБА_3П приватизовано всю земельну ділянку на своє імя вони дізналися лише в 2009 році коли звернулися з позовом про виділення в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, в ході якого було встановлено що ОСОБА_3П вся земельна ділянка приватизована на її імя а тому ці вимоги були залишені без розгляду, в звязку з чим ними не пропущено строк позовної давності.

Представник відповідача по справі за позовом ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г Очерет ОСОБА_12Ю Очерет ОСОБА_15Ю заперечувала проти задоволення даного позову зазначивши, що на момент смерті матері відповідачів діяло законодавство згідно якого при переході права власності на будівлю права користування земельною ділянкою не переходить. Підтверджень що ділянка яка перебувала в користуванні померлої в розмірі 0,40 га та земельні ділянки на які виданий державний акт ОСОБА_3П це одна і та ж земельна ділянка не надано. Ці земельні ділянки розташовані в різних місцях, і взагалі за адресою: Шкільна 11 в с. Іванковичі розташовані десь чотири земельні ділянки. Враховуючи що сторони по справі не проживали в селі вони мали права в разі отримання спадщини отримати тільки земельну ділянку розміром 0,3-0,6 соток а отже позивачами не доведено що земельна ділянка яка була продана належала померлій ОСОБА_10М а отже могла бути успадкована.

Представник відповідача по справі за позовом ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г -Іванковичівської сільської ради Васильківського району в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Третя особа по справі за позовом ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г -ОСОБА_1Г в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Третя особа по справі за позовом ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г - Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_8М в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши пояснення сторін по справах, вивчивши матеріали справи щодо припинення права на частку в спільному майні суд приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1986 року виданого ОСОБА_16, старшим державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № І-945 спадкоємцями щодо майна померлої 28 листопада 1985 року ОСОБА_10 є ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожний (по ? частині) житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Іванковичі, Васильківського району Київської області (а.с. 8-9)

06 травня 1989 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії IV-БК № 354899 (а.с.10)

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 18 квітня 2005 року спадкоємцями ? частини житлового будинку № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області після померлого 06 травня 1989 року ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 19-21)

Згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2011 року «відповідно до висновку № 7631/10-15 судово-будівельної експертизи від 22.06.2011 року, призначеної за клопотанням позивачів, розділити будинковолодіння № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі на ізольовані ? та ? частини не можливо, оскільки не можна забезпечити рівень комфорту проживання не нижче вимог, що регламентовані державними будівельними нормами, частка житлової кімнати площею 11,3 кв.м становить 17/100 частин, переобладнати цю житлову кімнату в ізольовану квартиру можливо лише за умови влаштування прибудови та зміни існуючого обємно планувального рішення приміщення. Приймаючи до уваги, те що облаштування ізольованої квартири із кімнати площею 11,3 кв.м неможливе, влаштування прибудови на даний час також неможливе, так як власником всієї земельної ділянки площею, 0,192 га для обслуговування житлового будинку є відповідач ОСОБА_3П, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданому їй 10.04.1996 року. Крім того, при такому варіанті виділу значно зменшується частка позивачів з 25/100 до 17/100 частин. Отримувати компенсацію вартості їх часток у праві власності позивачі не хочуть»

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_3П є власником земельної ділянки площею 0,330 га, яка розташована в с. Іванковичі, вулиця Шкільна 11, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КВ № 3059 від 10.04.1996 року (а.с. 5)

Відповідно до висновку № 0218 експертного будівельно-технічного дослідження від 13 липня 2012 року дійсна (ринкова) вартість ? частини домоволодіння № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області з урахуванням вартості земельної ділянки площею 0,192 га та без врахування вартості гаража під літ Г і веранди І станом на момент складання висновку становить 493 816, 76 грн (а.с. 19-23)

Згідно квитанцій від 21.01.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3П та ОСОБА_1П на депозитний рахунок суду внесено 9 018,93 грн.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Припинення права власності на частку спільного майна одного із співвласників можливо лише при сукупності усіх умов, передбачених ч. 1 ст.365 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі, власнику, що виділяється присуджується грошова компенсація.

Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості.

Згідно висновку № 0218 експертного будівельно-технічного дослідження від 13 липня 2012 року експертом визначена лише залишкова вартість спірного будинку, дійсна ринкова вартість спірного будинку визначена з урахуванням вартості земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_3 П а отже не може братися до уваги оскільки не визначає дійсну ринкову вартість лише спірного будинку, право власності на яке позивачі просять припинити та враховуючи те що сторонами клопотання про призначення експертизи не заявлялось, суд позбавлений можливості самостійно визначити ринкову вартість ? частини спірного будинку.

Крім того позивачі в даному позові посилались на п. 3 ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України як на обґрунтування підстав для задоволення своїх вимог, зазначаючи, що для припинення права на частку у спільному будинку наявні всі умови передбачені ст. 365 ЦК України проте, суд критично ставиться до такої позиції позивачів у справі, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що сторони у справі не проживають у спірному будинку, спірний житловий будинок ні позивачами, ні відповідачами не використовується як постійне місце проживання, оскільки сторони постійно проживають та зареєстровані у м. Києві, а відповідно є незрозумілим з чого виходили позивачі у справі при обґрунтуванні неможливості спільного володіння і користування спірним майном з відповідачами у справі, зважаючи на те, що відповідні правовідносини щодо спільного користування спірним майном ще не виникли, а тому висновки позивача про неможливість спільного володіння і користування спірною квартирою є необґрунтованими і передчасними.

Відповідно до ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1П до ОСОБА_4Ф, ОСОБА_5, ОСОБА_1Г про припинення права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягає через недоведеність та необґрунтованість, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, одночасно під час судового розгляду було встановлено обставини, якими спростовуються доводи позивача у справі, при цьому також не визначена ринкова вартість ? частки спірного будинку.

Щодо позову року ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_6, Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_8М про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельні ділянки від 10 травня 2005 року судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1986 року виданого ОСОБА_16, старшим державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № І-945 спадкоємцями померлої 28 листопада 1985 року ОСОБА_10 є ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 які успадкували в рівних частках кожний (по ? частині) житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі.

Згідно довідки виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області №34-02/12 від 22.02.2012 року, в земельно-шнуровій книзі згідно наказу №56 від 15.02.1973 року за ОСОБА_10М за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 рахувалась земельна ділянка площею 0,400 га. (а.с. 134).

06 травня 1989 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії IV-БК № 354899 (а.с.10)

Згідно ст. 106-1 Земельного кодексу Української РСР (яка діяла) на момент спірних правовідносин) перехід права власності на будівлю, розташовану в сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на будівлю, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу. У випадках переходу в спадщину права власності на розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, а також придбання громадянами, які постійно проживають у містах і селищах міського типу, жилого будинку в сільській місцевості для сезонного або тимчасового проживання або наявності, у них у цій місцевості жилого будинку на праві особистої власності, який вони бажають використовувати для зазначеної мети, цим особам надається у користування земельна ділянка для утримання жилого будинку і виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах, що визначаються законодавством Союзу РСР.

09 грудня 1989 року ОСОБА_4 яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

18 квітня 2005 року, ОСОБА_4, ОСОБА_1Г та ОСОБА_5Г отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9П а саме на житловий будинок № 11 по вулиці Шкільній в с. Іванковичі Васильківського району по 1/12 частині за кожним.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі рішення 6 сесії 22 скликання Іванковичівської сільської ради від 09.09.1995 року ОСОБА_17П отримала Державний акт про право приватної власності на землю на її ім'я площею 0,192 га При цьому сільська рада виділила їй і іншу земельну ділянку площею 0,138 га.

Таким чином, ОСОБА_3П було передано у власність земельну ділянку площею 0,192 га., та земельну ділянку площею 0,138 га

Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року, ОСОБА_3П продала Очерет ОСОБА_12Ю земельну ділянку площею 0,138 га., цільове призначення для особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 , про що на державному акті приватним нотаріусом зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на зазначену частину.

Згідно із витягом з державного реєстру земель про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, 07 жовтня 2010 року земельній ділянці площею 0,192 га., яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3П присвоєно кадастровий номер :01:019:0287 (а.с. 137).

Проданій частині земельної ділянки у розмірі 0,138 га. також було присвоєно інший кадастровий номер.

Свідок ОСОБА_18І , яка є сусідкою ОСОБА_2, ОСОБА_1П та ОСОБА_3П в судовому засіданні повідомила що мешкає рядом з ними, знала покійну ОСОБА_1 О та іі померлого сина ОСОБА_9П, який був її однокласником, у покійної ОСОБА_10 було дві земельні ділянки одна біля будинку, інша через дорогу, які обробляли померла та її донька ОСОБА_3, інших вона там не бачила.

Також за клопотанням позивачів в судовому засіданні було прослухано запис судового засідання яке відбулося в Апеляційному суді Київської області під час розгляду апеляційної скарги на рішення Васильківського міськрайонному суді від 11.07.2013 року в якому ОСОБА_19М землевпорядник Іванковичвської сільської ради, як представник Іванковичівської сільської ради надавав пояснення в яких зазначив, що земельні ділянки які передані у власність ОСОБА_3П перебувалі у користуванні померлої ОСОБА_10М, проте суд не бере їх до уваги, оскільки під час допиту ОСОБА_20Ф як свідка, який попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, при розгляді даної справи ним повідомлено зовсім інші факти, зокрема що за адресою вулиця Шкільна 11 в с. Іванковичі рахуються дві земельні ділянки, які розташовані в різних місцях, за померлою ОСОБА_10М рахувалася земельна ділянка 0,40 га, при цьому ті земельні ділянки які належать ОСОБА_21П на праві власності не входили до складу земельної ділянки яка належала померлій, при цьому на спростування цього факту позивачами не надано жодного доказу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що на час приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку ОСОБА_3П порушено право позивачів як співвласників будинку, передбачене ст. 42 Земельного кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) на отримання земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній частковій власності на спірний будинок, при цьому чинний на момент смерті ОСОБА_10М та ОСОБА_9П Земельний кодекс не передбачав перехід права користування земельною ділянкою в разі переходу права власності на житловий будинок, доказів що частина земельної ділянки відповідно до частки в праві власності на успадкований після смерті ОСОБА_9 О,М житловий будинок або земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які були надані ОСОБА_3П згідно рішення сільської ради перебували в користуванні померлого ОСОБА_9П, спадкоємцями якого є ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г суду не надано, отже відповідно до статті 1225 ЦК України до спадкоємців померлого ОСОБА_9П якими є позивачі по справі не перейшло право користування спірними земельними ділянками.

Отже зазначене вище оспорюване рішення від 09 вересня 1995 року Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області в частині передачі у власність земельної ділянки, загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку , що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 прийняте з порушенням вимог закону, тому воно підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує права позивачів щодо користування земельною ділянкою відповідно до належних їм частин житлового будинку.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку , що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно із положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 71 ЦК України (1963 року), ст. ст. 256, 257 ЦК України (2003 року) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 80 ЦК України (1963 року), ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України (2003 року) позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Подаючи до суду заяву про застосування строку позовної давності та відмову у позові з цих підстав, представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_1П та ОСОБА_2П посилалась на те, що про порушення своїх прав позивачі дізналися ще в 2006 році , а отже ними пропущено строк позовної давності до суду зі зверненням з даним позовом.

Позивачі і представник позивачів у судовому засіданні 03.02.2016 року пояснили, що вперше про порушення права на земельну ділянку за адресою: село Іванковичі Васильківського району району Київської області, вулиця Шкільна, 11, позивачі дізналися у 2009 року. Вважають, що за таких обставин строк позовної давності позивачами не пропущено.

Проте суд критично відноситься до таких пояснень, оскільки позивачі ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5Г в судовому засіданні яке відбулося 25.01.2016 року на неодноразові питання суду про момент коли позивачі дізналися про порушення свого права на земельну ділянку, зазначили що про те, що вся земельна ділянка знаходиться в користуванні ОСОБА_3П вони дізналися ще в 2005 році, та на запитання суду чому до суду звернулися лише в 2011 році повідомили що намагалися врегулювати питання мирним шляхом. Цей факт також підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_20М, який повідомив, що позивачі звертались до сільської ради з питанням щодо надання земельної ділянки у власність, проте їм було повідомлено, що земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_3П

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову особою, право якої порушене, до суду з позовом

При цьому предявлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже враховуючи що позивачі дізналися про порушення свого права ще в 2005 році заява представника відповідачів про застосування строку позовної давності та відмови у позові в частині визнання недійсним рішення та державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,192 га., цільове призначення для обслуговування житлового будинку яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 з підстав пропуску строку позовної давності підлягає задоволенню.

Щодо надання земельної ділянки загальною площею 0,138 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 у власність ОСОБА_3П то в цій частині рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області в частині передачі у власність вищезазначеної земельної ділянки рішення прийнято з врахуванням вимог чинного на той момент Земельного кодексу, так як надавалась ОСОБА_3П на загальних підставах, доказів перебування цієї земельної ділянки в користуванні померлого ОСОБА_9П суду також не надано а отже право користування цією земельною ділянкою не входило до спадкової маси померлого ОСОБА_9П згідно ст. 1225 ЦК При цьому оскільки скасування державного акту на земельну ділянку на вищезазначену земельну ділянку є похідною отже в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Вимога щодо визнання недійсним укладеного між ОСОБА_3П та Очерет ОСОБА_12Ю договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року не підлягає задоволенню оскільки є похідною від вимоги про скасування рішення про надання земельної ділянки загальною площею 0,138 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Шкільна, 11 у власність ОСОБА_3П та державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку виданого на імя ОСОБА_3.

Крім цього щодо визнання недійсним укладеного між ОСОБА_3П та Очерет ОСОБА_12Ю договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 травня 2005 року з підстав передбачених ст. 215 ЦК України судом встановлено наступне.

За положеннями ст.ст.203,215,216 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочин, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість одержаного.

Разом із тим, згідно із ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Однак, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем вказаної ділянки. Доказів зворотнього позивачами не надано. Питання, які пов'язані із припиненням права власності добросовісного набувача на придбане майно врегульовані статтями330, 388 ЦК України, які встановлюють вичерпний перелік підстав, за наявності яких, придбане добросовісним набувачем майно не переходить у його власність і може бути витребуване у нього. Тобто способом захисту прав в такому випадку є вимоги про витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ро'яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

З викладених вище підстав суд вважає, що захист прав позивачів в цій частині відповідно до позовних вимог та вимог закону необхідно здійснювати шляхом витребування майна у набувача шляхом пред`явлення віндикаційного позову відповідно до ст.388 ЦК України, а не визнання недійсний договору купівлі-продажу.

Крім того позивачами до ОСОБА_2П та ОСОБА_1П не предявлено жодної вимоги то в цій частині позов також не підлягає задоволенню

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 182, 212, 215, 224-226, 253 Цивільно-процесуального кодексу України, суд ,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення права власності відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, 3-ті особи: ОСОБА_6, Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_8М про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя