У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

- головуючого - судді Шепетко І. О.,

- за участі секретаря судового засідання Терпай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на рухоме майно, зняття з нього арешту і скасування його розшуку, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на рухоме майно, зняття з нього арешту і скасування його розшуку, - в якій він просить, з усіма уточненнями, вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль, зупинивши його примусову реалізацію.

Заяву мотивовано тим, що 06 червня 2013 року позивач ОСОБА_2 за погодженням з ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4» придбав у ОСОБА_3 за 45 000,00 грн. автомобіль ГАЗ AC-G 3309 AXY-2, державний номерний знак НОМЕР_1. В свою чергу, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також вніс зміни до запису № 6 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а саме виключив вказаний автомобіль із обєктів обтяження ПАТ «Індексбанк» на підставі договору № 4 від 06.06.2013 року про внесення змін до договору застави транспортних засобів № 3-01/11 від 05.01.2011 року. 08 липня 2016 року старшим інспектором ДПС взводу роти ДПС УПД ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_5 у звязку із арештом та перебуванням вищевказаного транспортного засобу в розшуку, складений акт огляду та тимчасово затримано належний позивачу транспортний засіб (копія заяви на переказ готівки № 836876 від 06.06.2013 року).

Оскільки, у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на рухоме майно, зняття з нього арешту і скасування його розшуку, за наслідками розгляду якої можливим рішенням може бути визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль ГАЗ AC-G 3309 AXY-2, державний номерний знак НОМЕР_1 та зняття арештів на це майно і скасовано його розшук, - представник позивача просить задовольнити його заяву та забезпечити позов, оскільки вважає, що існує реальна загроза відчуження майна.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, законодавством передбачений обов'язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

Як встановлено судом, на виконанні Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 44837938 при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/13876/13 від 21.01.2014, виданим Ужгородським міськрайонним судом.

Згідно з Постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 від 29 жовтня 2014 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення 991 092,68 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

З Постанови головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 від 12 листопада 2014 року випливає, що 29.10.2014 року було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3, а саме на автомобілі марки Nissan Vanette HC23, днз АО4972АС; Nissan Vanette HC23, днз АО5460АС; Nissan Vanette HC23, днз АО5489АС; ГАЗ AC-G 3309 AXY-2, днз АО9206АІ, і, оскільки відомостей про місце знаходження даних автотранспортних засобів не було, - зазначені транспортні засоби, оголошено в розшук.

З копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 08 липня 2016 року випливає, що старшим інспектором ДПС взводу роти ДПС УПД ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_5 у звязку із арештом та перебуванням вищевказаного транспортного засобу в розшуку, складений акт огляду та тимчасово затримано транспортний засіб ГАЗ-3309, днз АО9206АІ, власником якого є ОСОБА_3 Зазначене також підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АОС 625949.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому, зі змісту самої заяви про забезпечення позову випливає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача полягає у накладенні арешту, шляхом зупинення його примусової реалізації. Зазначений вид забезпечення позову не передбачений ст. 152 ЦПК України та містить протиріччя, оскільки представник позивача просить накласти арешт на вже транспортний засіб, на який уже накладено арешт у звязку з примусовим виконанням виконавчого листа.

Окрім цього, доказів на підтвердження факту того, що, наразі, відбувається процес реалізації арештованого майна суду не надано. Посилання представника позивача на лист Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області як на підставу реальної загрози реалізації транспортного засобу ГАЗ AC-G 3309 AXY-2, днз АО9206АІ, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду заяви з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, - реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів або торгів за фіксованою ціною. Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Таким чином, доказів реальної загрози реалізації транспортного засобу представником позивача не доведено.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищезазначене, оскільки представником позивача не доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, можуть бути порушені права й інших осіб у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, зокрема, права стягувача за виконавчим документом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210, 293, 294, 296 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на рухоме майно, зняття з нього арешту і скасування його розшуку - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7