ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
22 лютого 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, -
13.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина на ? житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку 22 (двадцять два) площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. Також 03.03.2007 року ОСОБА_2 було складено заповіт, яким вона заповіла ? частин вищезгаданого житлового будинку позивачу. В передбачений законом строк позивач прийняв спадщину через подання нотаріусу відповідної заяви та 08.07.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області. Проте, у видачі свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянки АДРЕСА_1 відмовлено в зв'язку з тим, що за спадкодавицею ОСОБА_2 не встановлено розмір частки у земельній ділянці, що належала їй на підставі права спільної сумісної власності разом з ОСОБА_1.
На підставі зазначеного, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на 1/2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, на ? в порядку визначення часток, визначивши при цьому розмір часток співвласників по ? рівній частині за кожним з співвласників.
В судове засідання позивач не з'явився, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, про що 01.12.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 9).
За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, яким заповідала своєму сину ОСОБА_3 ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 який зареєстрований в реєстрі за № 4-449 03.03.2007 року державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 10).
Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та 08.07.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину на ? житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області. (а.с. 12).
Разом з цим, постановою від 08.07.2015 за № 67/02-31 приватного нотаріуса Щербинської О.К. Київського міського нотаріального округу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, оскільки в поданому свідоцтві про право власності на нерухоме майно не встановлено розмір частки померлої ОСОБА_5 у земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).
Об'єктами права власності є будь-які речі (майно).
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Враховуючи те, що земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14) та обставин, щоб вказували на інший розподіл часток між співвласниками щодо спільного сумісного майна на підставі домовленості між ними чи рішення суду, чи інших обставин у судом не встановлено, слід визначити, що частки співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1 є рівними та становлять кожному по ? частки.
Враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 набула право власності на ? частину земельну ділянку, отримавши свідоцтво про право власності, а відтак після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки на зазначену частину земельної ділянки, тому спадкоємець - позивач у справі набуває таке право в порядку спадкування на цю частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Разом з тим, згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки право власності позивача на ? частки спірної земельної ділянки набуто ним правомірно, на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 11.01.2014 року, та це право не оспорюється іншою особою, у суду відсутні підстави визнавати право власності на належну йому ? частину спірної земельної ділянки.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись, ст. 11, 60, 62, 81, 88, 130, 174, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 328, 392, 1218 Цивільного кодексу України, ст.125 Земельного кодексу України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину - задовольнити частково.
Визначити, що частки співвласників ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_1, у праві власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1, є рівними і складають по ? частини за кожним співвласником.
Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
У задоволені іншої частини позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Є.Ю.Чернишова