Справа № 466/511/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/688/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2015 року та додаткове рішення від 27 жовтня 2015 року справі за позовом ОСОБА_2 до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», треті особи: профспілковий комітет ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», Департамент житлового господарства Львівської міської ради про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 22-з від 27.02.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 28.02.2015р. Стягнуто з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в користь ОСОБА_2 30221грн. 10коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в дохід держави 302,21грн. судового збору. Постановлено згідно додаткового рішення допустити негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.10.2015р. в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 28.02.2015р. та стягнення з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць в сумі 4104грн.,10коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» в особі представникам ОСОБА_3, просить рішення скасувати, постановити нове , яким відмовити у задоволення позову повністю.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою покликається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно вважав, що на підприємстві відбулись зміни істотних умов праці та створена нова структура підпорядкованості підприємства, що є невірним, оскільки найменування посад «Начальник служби виробництва» та «Начальник виробничого відділу» це та ж сама посада з незмінними функціями, посадовими обов»язками та умовами праці. Наказ № 73/1 від 28.10.2014 року «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» був призначений для точнішого розподілу робочих обов»язків не прописаних у штатному розписі. Позивачу і до видання наказу підпорядковувалось троє працівників, що зазначено у посадовій інструкції. Найменування посади не може свідчити про зміну умов праці. Скорочення посад відбулось з дотриманням процедури вивільнення працівників, голова профспілки жодних порушень дотримання умов колективного договору на підприємстві не виявляв, незважаючи на відсутність відповіді на подання щодо звільнення позивача. На час проведення скорочення вакантних посад, які відповідали кваліфікації позивача, не було. Суд невірно вважав, що позивач входить до складу профспілкового комітету, а тому мав гарантії при звільненні як член виборного органу профспілки, протоколи зборів первинної профспілкової організації надані до суду є нелегітимні, невідомого походження , не завірені печаткою.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 27.01.2015 року з позовом про визнання недійсним та скасування наказу № 73-1 від 28.10.2014 р. «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» в частині назви посади начальник служб виробництва та введення нової посади механік колони та про скасування наказу про затвердження змін до штатного розкладу. В подальшому позовні вимоги уточнював та остаточними вимогами такого були вимоги, у яких просив: визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №73/1 від 28.10.2014 року «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» в частині перейменування посади «Начальник виробничого відділу» на «Начальник служби виробництва» та в частині створення посади «Механік колони», в частині зміни підпорядкування працівників: водії спец та а/с автомобілів, слюсарі з ремонту автомобілів. ЕГ зварювальник, мийник p/с, токар, вулканізаторник, слюсар-електрик, вантажники, підсобний працівник а/с автомобіля від «Начальника виробничого відділу» до «Механіка колони»; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в частині створення посади «Механік (автотранспорту)»; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма « Львівспецкомунтранс» №91 «Про внесення змін у штатний розпис підприємства на 2014 рік та введення їх в дію» від 18.12.2014 року в частині скорочення з 01.02.2015р. року посади « Начальник виробничого відділу»; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 92 «Про скорочення чисельності та штату працівників від 18.12.2014 року в частині процедури скорочення позивача; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 27.02.2015 року №22з «Про звільнення з роботи ОСОБА_2.» повністю, поновити його на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 01.03.2015 року; стягнути з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 32521,50 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу від 28.10.2014 року №73/1 «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» без зміни штатного розпису була створена нова структура підпорядкованості підприємства. За цим наказом посада позивача перейменована на «начальник служби виробництва» та у його підпорядкуванні залишилось три працівники.

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в штатному розписі з 01.12.2014 року посаду «Механік колони» перейменували на посаду «Механік (автотранспорту)» з підпорядкованістю цій посаді тих працівників, які до цього підпорядковувались позивачу.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про скасування вищезазначених у позові наказів, окрім наказу про звільнення такого з роботи, суд першої інстанції зазначив про те, що пунктів, на які вказує позивач, такі накази не містять, оскарження позивачем створення посади механіка є безпідставним, наказом №91 від 18.12.2014р. затверджено і введено в дію з 01.02.2015р. новий штатний розпис, наказу про скорочення з 01.02.2015р. року посади «Начальник виробничого відділу» він не містить та відсутні підстави для скасування наказу №92 від 18.12.2015р. в частині процедури скорочення.

З висновками суду першої інстанції у цій частині погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_2 16.06.2010 р. прийнятий на посаду механіка ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс». З 03.10.2011р. він переведений на посаду начальника транспортного відділу. З 01.03.2013р. назва посади «начальник транспортного відділу» замінена на «начальник виробничого відділу» (а.с.18-19).

Позивач продовжив здійснювати ці ж функції на заміненій назвою посаді та виконувати цю ж доручену роботу.

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» у зв'язку із введенням в дію з 01.12.2014р. штатного розпису в новій редакції з 03.12.2014р. розпочато процедуру скорочення працівників (а.с.97, 98, 99-100).

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 91 від 18.12.2014 року затверджено і введено в дію з 01.02.2015р. штатний розпис в новій редакції з визначенням чисельності працівників (а.с.13,15,16).

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 92 від 18.12.2014 року «Про скорочення чисельності штату» з 18.12.2014р. розпочато процедуру скорочення чисельності працівників підприємства (а.с.14).

Про дане скорочення та звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 01.03.2015р. ОСОБА_2 попередили листом від 31.12.2014 року (а.с.17).

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №22-з від 27.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_2.» позивача звільнено з посади начальника виробничого відділу 01.03.2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.41).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строку, а також строковий трудовий договір до закінчення строку чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України - звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник, за власним розсудом, звертається до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як видно з матеріалів справи, на час проведення процедури скорочення на підприємстві були вакантними посади - економіст та менеджер зі збуту, однак за кваліфікаційними вимогами та без наявної вищої освіти, що вимагалось посадовою інструкцією для цих посад, позивач цим вимогам не відповідав.

Позивач у позовній заяві покликається на те, що на посаду механіка, яку могли запропонувати йому, був прийнятий інший працівник-ОСОБА_6 однак, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_4 прийнято на посаду механіка (автотранспорту) згідно наказу від 1 грудня 2014 року з 01.12.2014 року, що передує розпочатій 18.12.2014 року процедурі скорочення та попередженню позивача 31.12.2014 року про наступне скорочення. Відтак, зазначена посада на час проведення скорочення не була вакантною.

Оскільки судом першої інстанції досліджено матеріали справи і встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, такий вірно прийшов до висновку про дотримання процедури вивільнення та відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними наказів, які стосувались процедури вивільнення .

Разом з тим, задовольняючи вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з роботи та поновлення такого на посаді начальника виробничого відділу з стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції зазначив про те, що позивач в період 2012-2015 років входив до складу профспілкового комітету ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», та доведеність цієї обставини мотивував наявністю копій витягів з протоколів засідання профспілкового комітету (а.с.74-77,106-109). Тому, прийшов до висновку, що в порушення вимог ч.3 ст.252 КЗпП України , проведено звільнення позивача як члена комітету профспілки підприємства без попередньої згоди вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Однак, з рішенням суду у цій частині вирішених вимог колегія суддів не погоджується враховуючи наступне.

Як зазначено у постанові ПВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

У матеріалах справи наявне від 30.01.2015р. подання на ім'я голови профкому підприємства про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. Однак, оскільки матеріали справи не містять інформації про розгляд зазначеного подання, як і не містять інформації про отримання зазначеного подання органом профспілки, апеляційним судом скеровано до органу профспілки лист з проханням розглянути дане подання.

За статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно з ч.2 статті 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

За частиною 3 цієї статті звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Аналогічні норми щодо прав та гарантій діяльності профспілок містяться у Кодексі законів про працю.

Як видно з протоколу зсідання профспілкового комітету первинної організації ЛКП ТФ «Львівспецкомунтранс» від 8 лютого 2016 року № 18, відбувся розгляд подання на звільнення начальника виробничого відділу ОСОБА_2 за скороченням штату відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України /а.с.230-232/ та за наслідками розгляду постановлено задовольнити подання від 30.01.2015 року та дати згоду на звільнення начальника виробничого відділу ОСОБА_2 за скороченням штату відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України. Окрім того, зі змісту протоколу видно про обговорення питання щодо членства позивача у виборному органі профспілки та не підтвердження цієї обставини.

Окрім того, як видно з відповіді голови обласної профспілкової організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України від 08.02.2016 року - членів профспілки -ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не можна вважати членами виборного органу первинної профспілкової організації ЛКП ТФ «Львівспецкомунтранс» на підставі протоколу загальних зборів трудового колективу ЛКП «Львівспецкомунтранс» №6 від 22.12.2011 р. /а.с.229/.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що відносно позивача не могли розповсюджуватись гарантії як до члена виборного органу, заслуговують на увагу, а рішення суду в цій частині як ухвалене за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, в решті рішення суду, а саме в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ЛКП Транспортна Фірма «Львівспецкомунтранс» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2015 року та додаткове рішення від 27 жовтня 2015 року в частині визнання незаконним наказу №22-з від 27.02.2015 р. про звільнення ОСОБА_2, поновлення такого на посаді начальника виробничого відділу КП ТФ «Львівспецкомунтранс», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та негайного виконання рішення скасувати та в цих частинах ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.