АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Болотова Є.В.

Шахової О.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, третя особа житлова комісія Бориспільського гарнізону в/ч НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах військової частини НОМЕР_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року,

у с т а н о в и в :
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (в подальшому з уточненими позовними вимогами) до київського КЕУ Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено: зобов`язано київське КЕУ Міністерства оборони України поновити ОСОБА_1 у загальній черзі на отримання житла з 3 березня 1995 року на 27 травня 1993 року; внесено відповідні зміни в облікові документи щодо черги ОСОБА_1 на отримання житла до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Борисполя, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 27 травня 1993 року.

В апеляційних скаргах представник ВЧ НОМЕР_1 та представник київського КЕУ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представник ВЧ НОМЕР_1 та представник київського КЕУ, зокрема, посилаються на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову, оскільки не надав юридичної оцінки та не врахував, що положення п. 2 положення про порядок забезпечення жилою площею в ЗСУ, затвердженого наказом Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року, яким передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом, тобто з 3 березня 1995 року.

_____________________________________________________
Справа № 760/750/16-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/13024/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.
Зазначає також, що не врахував положення наказу МО України № 220 від 23 грудня 1992 року, згідно яким правової норми щодо збереження попереднього часу зарахування на квартирний облік при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону (іншу місцевість) не було, а тому військовослужбовці зараховувались на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби.

В суді апеляційної інстанції представник ВЧ НОМЕР_1 Красовський В.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник київського КЕУ Половко Д.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційні скарги просив відхилити, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 рокузалишити без змін.
Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач проходив військову службу у м. Маріуполь у військовій частині НОМЕР_2 , та був взятий на квартирний облік з 27 травня 1993 року відповідно довідки Донецької КЕЧ району від 20 вересня 1995 року № 244 складом сім`ї одна особа. В подальшому був переміщений наказом Командувача 14АК № 092 від 16 листопада 1995 року до військової частини НОМЕР_3 с. Черляни, Городоцького р-ну, Львівської обл. та перебував на квартирному обліку згідно довідки Яворівської КЕЧ району від 14 жовтня 1996 року складом сім`ї одна особа. Наступне переміщення згідно наказу Заступника МО України - Командувача ВПС України № 0123 від 30 вересня 1996 року до військової частини НОМЕР_4 м. Луганськ, номер якої був в подальшому змінений на А4083 в зв`язку з реорганізаційними заходами, перебував на квартирному обліку відповідно довідки Луганської КЕЧ району від 22 травня 1998 року складом сім`ї 4 особи. В подальшому був переміщений наказом Заступника МО України - Командувача ВПС України № 0122 від 08 травня 1998 року до військової частини НОМЕР_1 м. Бориспіль, звідки й був звільнений з військової служби у запас, відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я підпункт «б», наказом Командувача ПС ЗС України № 360 від 10 липня 2010 року.
Також встановлено, що на даний час позивач перебуває на квартирному обліку з членами сім`ї у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі Бориспільського гарнізону з 3 березня 1995 року, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла як звільнений з військової служби наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 360 від 10 липня 2010 року за ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт «б» за станом здоров`я.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Київського КЕУ відносно перенесення дати зарахування на квартирний облік з 3 березня 1995 на 27 травня 1993 року, тобто з урахуванням попереднього часу на квартирному обліку. Однак, Київським КЕУ № 303/25/61927 від 18 грудня 2015 року в перенесенні дати квартирного обліку з 3 березня 1995 року на 27 травня 1993 року відмовлено, оскільки таке перенесення, на їх думку, суперечить нормам чинного законодавства.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було протиправно відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 3 березня 1995 року на 27 травня 1993 року, а тому його право потребує захисту шляхом внесення відповідних змін до облікових документів.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, у ст. 12 Закону «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

За статтею 46 ЖК Української РСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

На виконання ст. 12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кабінет Міністрів України затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідною постановою від 3 серпня 2006 року № 1081.

Пунктом 32 вказаного Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Згідно пункту 26 Порядку, - військовослужбовці, які перебувають на обліку на отримання житла, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства, колегія суддів вважає, що початковою датою зарахування на квартирний облік слід вважати 27 травня 1993 року, оскільки первинне взяття на квартирний облік, відповідно довідки Донецької КЕЧ району від 20 вересня 1995 року № 244, було саме 27 травня 1993 року.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлені п.2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року № 20 обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнавали такого переміщення і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку до видання цього наказу без будь-яких винятків, є обмеженням прав таких військовослужбовців за ознакою місця проживання, оскільки для цієї категорії військовослужбовців часом зарахування на облік вважається штучно визначена дата, тобто дата набрання чинності наказу, що є порушенням принципу рівності громадян, відповідно до ст. 24 Конституції України.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Посилання апелянтів на п. 2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року за № 20, як на основну підставу для скасування рішення суду першої інстанції, не заслуговують на увагу, та спростовуються наступним.
Так, вказаним пунктом наказу було визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 3 березня 1995 року.
З аналізу наведеної норми, колегія суддів приходить до висновку, що вона не може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог, оскільки вона обмежує термін зарахування позивача на квартирний облік у загальній черзі до 3 березня 1995 року.

Більше того, судова колегія звертає увагу на ту обставину, що дана норма стосується лише тих осіб, які стоять на квартирному обліку та користуються правом на першочергове та позачергове отримання житла.

Крім того, п. 2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року за № 20 суперечить вимогам ст. ст. 43, 44 ЖК Української РСР, відповідно до яких черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Таке обмеження, на переконання колегії суддів, порушує право позивача на житло, передбачене ст. 47 Конституції України, житловим кодексом України, ст. 16 Закону України «Про Збройні сили України», ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за таких умов його місце в квартирній черзі визначено датою набрання чинності відомчим наказом 3 березня 1995 року, а не з часу взяття на облік.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Ухвалою від 16 вересня 2016 року відстрочено військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з цим, на підставі ст. ст. 82, 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1212,64 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з`ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах військової частини НОМЕР_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах київського квартирно-експлуатаційного управління відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1212,64 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Є.В. Болотов

О.В. Шахова