Справа № 404/1580/16-ц
Номер провадження 2/404/1540/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря Чайка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підриємства Кіровоградський ремонтний завод про поновлення на посаді , визнання незаконними та скасування наказів в частині переведення, стягнення різниці в заробітку , -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Державного підриємства Кіровоградський ремонтний завод, яким остаточно, із врахуванням заяви від 05.05.2016 року, просила визнати незаконним та скасувати наказ Державного підриємства Кіровоградський ремонтний завод №78 від 30.12.2015 року, в частині переведення її на посаду інженера з організації ремонту ЕВМ; - визнати незаконним та скасувати наказ Державного підриємства Кіровоградський ремонтний завод №10 від 03.02.2016 року в частині переведення її на посаду інженера-конструктора ІІ категорії; -поновити її на посаді головного енергетика Державного підриємства Кіровоградський ремонтний завод; стягнути з відповідача на її користь різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 30.12.2015 року по дату поновлення на посаді головного енергетика ; - стягнути витрати на правову допомогу - 2 500, 00 грн. , судові витрати - 1 102,40 грн. та допустити до негайного виконання рішення про поновлення її на посаді головного енергетика ( а.с. 2-5, 66 ) .

Посилається на те, що 08.10.2015 року була прийнята на посаду головного енергетика Державного підриємства Кіровоградський ремонтний завод, з посадовим окладом 2 200 , 00 грн. 30.12.2015 року її примусили написати заяву про переведення на посаду інженера з організації ремонту ЕВМ, з посадовим окладом 1600,00 грн. , а 01.02.2016 року примусили написати заяву про переведення на посаду інженера-конструктора ІІ категорії, з посадовим окладом 1400,00 грн. Такі дії відповідача вважає незаконними , та такими, що порушують її трудові права. В грудні 2015 року її повідомили, що вона має написати заяву на іншу посаду, так як на місце головного енергетика вже знайшли іншого чоловіка . При цьому, на неї менеджером з персоналу ОСОБА_2 здійснювався постійний психологічний тиск, зазначаючи, що вона жінка та не може виконувати обов»язки головного енергетика , як би це робив чоловік. Через постійний на неї тиск вона все ж таки написала заяву про її переведення , проте її посадовий оклад став менший ніж попередній. Окрім того, її перевели на посаду інженера з організації ремонту ЕВМ тимчасово, тобто на період хвороби постійного працівника -ОСОБА_3 Вказує на те, що обрання або погодження на працю має бути вільним, а не внаслідок обману або тиску з боку керівництва підприємства. Вона не погоджувалася на переведення , тому її не мали без її згоди переводити на вказані посади, а відтак має бути поновлена на посаді головного енергетика . Разом з цим, має бути стягнута з відповідача різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 30.12.2015 року по дату поновлення на посаді та витрати на правову допомогу - 2 500, 00 грн. , а також судові витрати в розмірі - 1 102,40 грн.

Відповідач, його представники в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити. Зазначали, що при укладанні трудового договору із позивачкою підприємством було дотримано вимоги ст.ст. 2, 21, 24, 26 , 27 КЗпП України; будь-який моральний тиск до позивачки не застосовувався , заяви про переведення на інші інженерні посади позивачка писала власноручно , без стороннього впливу ( а.с. 37-38).

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснював, що він працює на підприємстві начальником служби охорони праці з липня 2014 року, а до даного періоду перебував на посаді менеджера з персоналу. Позивачка була прийнята на посаду головного енергетика з випробувальним терміном . На виконання доручення головного інженера від 01.12.2015 року позивачці ним було запропоновано прозвітувати про свою роботу на засіданні комісії, яке призначено на 02.12.2015 року 11 годину , однак ОСОБА_1 залишила своє робоче місце та на засідання постійно-діючої атестаційної кваліфікаційної комісії не прийшла. Позивачка має відповідну освіту , проте досвіду роботи не має, будь-які якості ділового спілкування у роботі у неї відсутні, імпульсивна . Особисто він запропонував на комісії надати позивачці додатковий строк для перевірки її професійного рівня та ділових якостей. Будь -якого тиску на позивачку не вчиняв .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснював, що він працює на підприємстві з січня 2016 року на посаді головного енергетика . У кінці грудня 2015 року від ОСОБА_1 прийняв ключі від приміщень та технічну документацію, про що було складено відповідні акти. До призначення на посаду він не спілкувався із позивачкою, тільки при передачі було спілкування , всю документацію саме ОСОБА_1 почала передавати першою, а не за його ініціативи .

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснював, що він працює помічником директора по загальним питанням з 01.06.2015 року . ОСОБА_4 по його рекомендації ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду головного енергетика, з випробувальним терміном . За період роботи почалися конфлікти з директором , однак , знову ж, по його проханню , та за її ж згодою вона була переведена на інші посади . Своєї роботи по каналізації та водо забезпеченню позивачка не знала . Людські взаємовідносини та будь-які ділові якості у неї відсутні.

Свідок ОСОБА_6 пояснював, що він працює на підприємстві головним інженером з 2004 року. Особисто до призначення позивачки на посаду головного енергетика з нею не був знайомим . При прийнятті її на роботу він був присутній в кабінеті директора , була співбесіда . На питання відповідала тільки по області енергетики, інші питання не знала. Прийнята на роботу з випробувальним терміном, який як вважає не пройшла . Проте, враховуючи її скрутний матеріальний стан , щоб не звільняти дали можливість працювати на інших посадах . Позивачка була йому безпосередньо підпорядкована, його вказівки не виконувала .

Свідок ОСОБА_7 пояснила , що вона працює з 14.03.2016 року менеджером з персоналу відділення кадрів підприємства . У червні 2016 року спілкувалася з ОСОБА_1 з питань , пов»язаних з видачею трудової книжки, оскільки 19.02.2016 року позивачка забрала трудову книжку і не повернула до відділку , на письмові звернення до неї щодо повернення книжки до відділку та звернення до неї директора не реагувала . Вчинити запис у трудовій книжці про її переведення не було можливості із-за відсутності цієї книжки на підприємстві.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає , що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

З огляду на ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Зважаючи на ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами ст. 31 КЗпП України власник підприємства або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

З огляду на рекомендації, викладені у п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.992 року № 9, відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. А отже, за наслідками аналізу вище викладених обставини, норм закону та позиції Верховного Суду України суд приходить до висновку, що переведення на іншу посаду передбачає зміну істотних умов трудового договору, а тому з огляду на ч. 1 ст. 32 КЗпП України вимагає обовязкової згоди працівника.

Заборона власнику або уповноваженому ним органу в односторонньому порядку змінювати укладений з працівником трудовий договір є одним із способів забезпечення права громадян на вільний вибір діяльності, що унеможливлює примусову працю, заборонену ст. 43 Конституції України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

За умовами ч.2 ст.28 КЗпП України, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір.

Судом встановлено, що згідно наказу №59 від 07.10.2015 року , ОСОБА_1 з 08.10.2015 року була прийнята на посаду головного енергетика Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод, з посадовим окладом 2200 ,00 грн., з 2-х місячним випробувальним терміном. Підстава: заява ОСОБА_1 ( а.с. 7-8).

Згідно наказу №71 від 07.12.2015 року , у звязку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 і необхідністю додаткової перевірки її професійного рівня та ділових якостей продовжено головному енергетику випробувальний термін по 29.12.2015 року , включно. Підстава:доповідна записка менеджера з персоналу ВК ОСОБА_8, листок непрацездатності АГХ № 285148. З наказом ознайомлена ОСОБА_1 - 08.12.2015 року ( а.с .47).

Згідно протоколу №2 засідання постійно діючої атестаційної комісії Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод від 02.12.2015 року , під час розгляду питання щодо випробувального терміну ОСОБА_1, вирішили, що головний енергетик ОСОБА_1 випробувальний термін не пройшла. При цьому, запропонували директору підприємства надати їй додатковий строк для перевірки її професійного рівня та ділових якостей ( а.с. 57-58).

Згідно протоколу №3 засідання постійно діючої атестаційної комісії Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод від 29.12.2015 року під час розгляду питання щодо випробувального терміну ОСОБА_1, вирішили , вважати, що ОСОБА_1 має бути звільнена з посади головного енергетика , як така , що не витримала випробування. При цьому, рекомендували директору підприємства прийняти ОСОБА_1 за її згодою на іншу інженерну посаду ( враховуючи її рівень теоретичних знань та практичних навичок і скрутний майновий стан в родині ( а.с. 59-60).

30.12.2015 року ОСОБА_1 власноручно на імя директора Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод написала та подала заяву про її переведення на посаду інженера з організації ремонту, з 30.12.2015 року ( а.с. 9 ).

Згідно наказу №78 від 30.12.2015 року ОСОБА_1 переведено з 30.12.2015 року на посаду інженера з організації ремонту ЕМВ , з посадовим окладом 1660,00 грн., на період хвороби ОСОБА_3, інженера з організації ремонту ЕМВ. Підстава: заява ОСОБА_1 З наказом ознайомлена -ОСОБА_1 ( а.с. 10, 48 ).

Згідно акту приймання передачі ключів та акту приймання технічної документації від 30.12.2015 року комісія в складі голови- Олєніна Є.Г., членів комісії: головного енергетика ОСОБА_4, начальника служби охорони праці ОСОБА_2, прийняла від ОСОБА_1 ключі від приміщень електроустановок та технічну документацію ( а.с. 49-51). Будь-яких заперечень чи зауважень позивачкою в даних актах не зазначалося.

01.02.2016 року ОСОБА_1 власноручно на імя директора Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод написала та подала заяву про її переведення на посаду інженера конструктора ІІ категорії, з 01.02.2016 року ( а.с .74).

Згідно наказу №10 від 03.02.2016 року ОСОБА_1 переведено з 01.02.2016 року на посаду інженера- конструктора ІІ категорії, з посадовим окладом 1400,00 грн. Підстава:заява ОСОБА_1 ( а.с .11).

Разом з цим, згідно наказу директора Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод №9А від 14.03.2013 року «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час», у зв»язку з відсутністю з об»єктивних незалежних від підприємства причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі , через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладанні договорів зі сторонніми організаціями, працівників підприємства з 27.05.2013 року було переведено на неповний робочий тиждень , робочий день - понеділок (крім сторожової охорони ) (а.с. 80).

Судом також з»ясовано, що згідно наказу №46 від 09.06.2016 року ОСОБА_1 звільнено 09.06.2016 року з посади інженера-конструктора ІІ категорії , за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України . Підстава : заява ОСОБА_1М.( а.с. 117-118).

При зазначеному, позивачка просить визнати незаконними та скасувати накази Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод №78 від 30.12.2015 року, в частині переведення її на посаду інженера з організації ремонту ЕВМ та №10 від 03.02.2016 року , в частині переведення її на посаду інженера-конструктора ІІ категорії. Вказує на те, що її змусили написати заяви про переведення , здійснювали на неї психологічний тиск, в зв»язку з її переведеннями у неї зменшилась оплата її праці.

Право підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис закріплене частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України. Жодних обмежень щодо права підприємства самостійно визначати штатний розпис та вносити на свій розсуд зміни до нього чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, ні позивачем, ні її представником не надано суду жодних переконливих доказів того, що оскаржуваний нею перевід є неправомірним, адже позивачкою особисто, власноручно написано такі заяви, в яких вона виявила бажання працювати на вказаних нею посадах. Жодних доказів на підтвердження факту примусу чи впливу з боку представників адміністрації відповідача на написання таких заяв стороною позивача не надано. При ознайомленні з наказами ніяких зауважень з приводу їх незаконності не зробила.

Звернення до правоохоронних органів 03.03.2016 року щодо написання нею заяв під тиском мали місце вже після їх написання. Згідно проведеної перевірки інспектором Кіровоградського ВП ГУНП в області від 10.03.2016 року , було встановлено, що ОСОБА_1 погодилась на переведення на посади, та тиску зі сторони керівництва заводу на неї не здійснювалось ( а.с. 87).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка добровільно написала заяви про її переведення на інші посади . Тому її доводи про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при винесенні оскаржуваних наказів суд вважає необгрунтованими і приходить до висновку, що переведення позивача відбулося за її згодою, що відповідає вимогам ч.1 ст.32 КЗпП України. Отже, в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити, в звязку з їх безпідставністю, необгрунтованістю. До того ж , як зазначалося вище позивач згідно наказу №46 від 09.06.2016 року звільнилася з посади інженера-конструктора ІІ категорії , за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування наказів про переведення на іншу посаду позивача, відповідно, слід відмовити і у задоволенні її позовних вимог про поновлення на посаді головного енергетика та стягненні різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 30.12.2015 року, негайного виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 236 Кодексу Законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Переведення позивача на інші посади відбулися 30.12.2015 року та 01.02.2016 року, вона звернулася до суду 14.03.2016 року , тобто протягом визначеного законом для звернення до суду про вирішення трудового спору тримісячного строку, а тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні її позову, у зв»язку із закінченням строку позовної давності , на що в своїх запереченнях вказував також відповідач ( а.с.37).

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до правил ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати на правову допомогу -2500,00 грн. , судовий збір в розмірі -1102,40 грн. відшкодуванню також не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10,11, 60, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства Кіровоградський ремонтний завод про визнання незаконним та скасування наказу №78 від 30.12.2015 року, в частині переведення на посаду інженера з організації ремонту ЕВМ; наказу №10 від 03.02.2016 року в частині переведення на посаду інженера-конструктора ІІ категорії; поновлення на посаді головного енергетика; стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 30.12.2015 року по дату поновлення на посаді; стягнення витрат на правову допомогу 2 500, 00 грн. та судових витрат 1 102,40 грн. , негайного виконання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда