Справа № 152/250/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 квітня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Коновальчука О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області,

у с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про усунення перешкод у вихованні дітей.

Зазначив, що 6 листопада 2005 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них народилося двоє дочок - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року у справі № 152/1040/15-ц шлюб між сторонами було розірвано.

На теперішній час, через повну психологічну несумісність з відповідачем та вчинення нею щодо позивача дій, які останній вважає неприйнятними, позивач змушений проживати окремо. Після розірвання шлюбу, відповідач усіляко перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми. Це проявляється у тому, що останні 4 місяці позивач майже кожного дня телефонував до відповідача, з метою домовитися про час, коли він зможе спілкуватися з дочками, проте у відповідь отримував відмову. Свою відмову відповідач мотивувала небажанням дітей бачитися з батьком, що, на переконання позивача, не відповідає дійсності.

Окрім того, позивач, з метою побачення з дітьми, неодноразово приїжджав до відповідача додому, привозивши із собою подарунки, речі, зокрема дочці ОСОБА_5 на день народження він привіз роликові ковзани, але відповідач, будучи дома, жодного разу не відчиняла двері. У зв'язку з цим, позивач залишав дитячі подарунки біля воріт і їхав.

Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що він сплачує аліменти на дітей, бажає приймати активну участь у їх вихованні, відсутні будь-які обставини, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дітьми спричинить їм шкоду, позивач просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з дочками - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити такі способи участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей: систематичні побачення з дочками з 12 години до 18 години щосуботи місяця, з можливістю спільного відпочинку, відвідування місця проживання позивача та в день народження дочок з 12 години до 18 години.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що жодних перешкод у спілкуванні з дітьми вона позивачу не створює, просто діти самі не бажають спілкуватися з батьком. Водночас позивач не заперечує проти того, щоб позивач спілкувався з дочками у порядку та у спосіб, визначений у висновку органу опіки та піклування від 29 березня 2016 року.

Ухвалою суду від 21 березня 2016 року третю особу - Службу у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області замінено на Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області (а.с. 55).

Представник третьої особи - Одудовський С.В. у судовому засіданні зазначив, що на виконання ухвали суду від 21 березня 2016 року, органом опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області було проведено засідання з приводу розв'язання спору щодо участі одного з батьків у вихованні дітей, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за участі останніх. За результатами засідання було оформлено висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок зустрічей батька з дочками, відповідно до якого зустрічі мають відбуватися щомісяця кожну суботу тижня з 12 години до 18 години, за місцем проживання матері дітей без присутності інших осіб крім матері та батька, а також у дні народження дітей з 12 години до 18 години, за місцем проживання батька.

Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народилася дочка ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_1 та Серія НОМЕР_2 (а.с. 7, 8).

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року у справі № 152/1040/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 6).

У судовому засіданні сторони визнали, що їх діти проживають з відповідачем, а отже ця обставина в силу ч. 1 ст. 61 не підлягає доказуванню.

Позивач наполягає на тому, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, що власне і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Натомість відповідач стверджує, що не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, проте самі діти не бажають бачитися із батьком.

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, пов'язані зі спором батьків щодо участі одного з них у вихованні дітей, які регулюються наведеними нижче законодавчими актами.

Так, частиною 3 ст. 51 Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України).

Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Під час розгляду цієї справи, судом встановлено, що між сторонами є спір з приводу виховання дітей позивачем, який з ними не проживає.

Відповідач, хоча і заперечує факт перешкоджання позивачу у спілкуванні з дітьми, не змогла обґрунтовано пояснити ту обставину, що обидва телефонні номери позивача знаходяться у її телефонному апараті у так званому «чорному списку», що призводить до того, що позивач, бажаючи домовитися з відповідачем про спілкування з дітьми, не може цього зробити, оскільки вже у продовж тривалого часу не може до неї додзвонитися.

Суд також заслухав думку старшої дочки сторін - ОСОБА_5, яка пояснила, що з батьком бачитися вона не бажає, через його негативну поведінку та ставлення до них у минулому.

Разом із тим, суд не сприймає думку ОСОБА_5 як цілком об'єктивну та неупереджену, адже під час спілкування з нею, створилося враження, що багато з того, про що вона говорила, навіяно дорослими особами, з метою сформування у дитини негативної думки про її батька та його поведінку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, незважаючи на те, що конфлікт між позивачем та відповідачем стосується лише їх і не стосується їх дітей, відповідач у судовому засіданні визнала, що вона ніколи не намагалася переконати дітей у необхідності спілкуватися з батьком, не створювала у дітей позитивний образ батька.

Статтею 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усе вище викладене, переконує суд у тому, що відповідач в деякій мірі перешкоджала позивачу у його прагненні виховувати дітей та спілкуватися з ними, а отже відповідач порушувала зазначені вище та захищені Конституцією України і СК України права позивача, як батька дітей, а тому ці права слід захистити.

У висновку від 29 березня 2016 року № 01.1-38/986 відносно розв'язання спору щодо участі одного з батьків у вихованні дітей зазначено, що орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області вважає за доцільне встановити порядок зустрічей батька - ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щомісяця кожну суботу тижня з 12 години до 18 години за місцем проживання матері - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1 без присутності інших осіб, крім матері та батька дітей. У день народження малолітніх дітей з 12 години до 18 години, за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 60, 61).

У судовому засіданні позивач та відповідач зазначили, що вони не заперечують проти визначення порядку зустрічей позивача з дітьми, запропонований органом опіки та піклування.

Із характеристик, виданих Виконавчим комітетом Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 8 лютого 2016 року № 418 та СТОВ «Надія» від 5 лютого 2016 року № 9 вбачається, що позивач за місцем проживання та роботи зарекомендував себе виключно з позитивної сторони (а.с. 9, 10).

Доказів того, що участь позивача у вихованні дітей і у спілкуванні з ними суперечитиме їх інтересам, суду не надано.

Отже, з огляду на установлені судом обставини справи та зважаючи на законодавче врегулювання встановлених правовідносин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, зобов'язавши відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні із дітьми та визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, запропонований органом опіки та піклування у висновку від 29 березня 2016 року, оскільки аналіз цього висновку, дає підстави стверджувати, що при вирішенні спірного питання, були враховані інтереси дітей та батьків, умови проживання матері та батька, а також характеристику останнього за місцем проживання та роботи.

У решті позовних вимог належить відмовити, оскільки позивач належним чином їх не обґрунтував.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити такий спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2: щомісяця кожну суботу тижня з 12 години до 18 години за місцем проживання матері - ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_1, без присутності інших осіб, окрім матері та батька. У дні народження дітей з 12 години до 18 години, за місцем проживання батька дітей - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2.

У іншій частині позову відмовити.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий