У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ПаріновоїІ.К., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про розірвання договору, повернення депозитного вкладу та суми нарахованих відсотків, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 лютого 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD400 на суму 13 тис. доларів США, терміном до 366 днів по 12 лютого 2015 року включно. Квитанцією банку про внесення готівки підтверджено факт внесення нею коштів у розмірі 13 тис. доларів США. У п. 9 вказаного договору сторони обумовили можливість дострокового розірвання договору, за умови повідомлення про це другої сторони за два банківських дні до дати розірвання договору. 16 лютого 2015 року вона надіслала на адресу відповідача заяву, в якій повідомила про розірвання договору та повернення банком внесених нею коштів. Проте їй було повідомлено про неможливість повернення коштів, оскільки відповідно до постанови Національного банку України від 6 травня 2014 року № 260 ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність на території Автономної Республіки Крим.

У зв'язку з цим позивач просила у судовому порядку розірвати договір банківського вкладу від 12 лютого 2014 року, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу у розмірі 13 тис. доларів США з нарахованими відсотками за користування коштами.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Розірвано договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD400 від 12 лютого 2014 року. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 грошову суму за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD400 від 12 лютого 2014 року у розмірі 13 тис. доларів США, а також нараховані відсотки за період з 12 лютого 2014 року по 12 лютого 2015 року у розмірі 1 201 доларів США. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до Законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 щодо розірвання договору банківського вкладу та стягнення з відповідача на її користь суми неповернутого вкладу та нарахованих за ним відсотків, оскільки належними і допустимими доказами у справі підтверджено внесення позивачем на депозитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів. Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» як стороною договору своїх зобов'язань щодо своєчасного та належного повернення банківського вкладу, є порушенням умов цього договору.

Крім того, договір банківського вкладу укладався між ОСОБА_4 та юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ, а тому доводи останнього щодо неможливості повернення цих коштів, є необґрунтованими.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
І.К. Парінова О.В. Попович

Колегія суддів: