АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого-судді - Усика Г.І

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої київської державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві в особі Першої київської державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

До складу спадкового майна входить: квартира АДРЕСА_4 в будинку 34/2 на АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_5 та інше майно, а також грошові вклади, що належали за життя його батьку.

23.12.2011 р. він звернувя до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Про своє право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька заявила і його дружина - ОСОБА_2, як непрацездатна вдова спадкодавця.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 ухилялася від надання спадкодавцю ОСОБА_3 допомоги, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, позивач просив усунути відповідачку від права на спадкування після померлого ОСОБА_3

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.08.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Справа №756/12028/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12329/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх недоведеністю, суд першої інстанції не урахував відповідь Центральної районної поліклініки Оболонського району м. Києва, відповідно до якої за станом здоровЧя хворий ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду та був нездатним до самообслуговування, а також письмові пояснення терапевта цієї поліклініки ОСОБА_6 про те, що 28.09.2011 р. ОСОБА_3 знаходився в лежачому стані, самостійно не міг пересуватися, і що погіршення стану хворого відбулося тиждень назад. На підставі зазначених записів лікар дійшов стверджувального висновку про те, що пацієнт потребував додаткового догляду, і самостійно проживати та обслуговувати себе не міг та, що відсутність такого догляду могло потягнути погіршення його стану здоровЧя.

Також суд не урахував інформацію, надану на адвокатський запит Державною установою «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка Національної академії медичних наук України» від 25.02.2013 р. щодо особливості догляду за хворими на цукровий діабет осіб літнього віку та режиму їх харчування.

З огляду на наведені обставини та роз'яснення, викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 вважав, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність у спадкодавця безпорадного стану.

З урахуванням стану здоров'я спадкодавця вважав, що поїздка відповідачки на відпочинок до Єгипту, в період з 19.09.2011 р. по 25.09.2011 р., коли ОСОБА_3 потребував її сторонньої допомоги є її умисною бездіяльністю, а недотримання режиму харчування і медикаментозної корекції лікування хворого після приїзду ОСОБА_2 з відпочинку та несвоєчасне її звернення до лікарів для надання необхідної медичної допомоги хворому ОСОБА_3, що призвело до невідворотних негативних наслідків для його життя та здоров'я., вважав умисними винними діями відовідачки, ухиленням її від надання допомоги спадкодавцю, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Вказував на помилковість висновку щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 мала намір змінити заповіт спадкодавця, оскільки, допитаний як свідок приватний нотаріус ОСОБА_12. пояснював, що його викликала саме ОСОБА_2 з метою посвідчення нового заповіту, однак ОСОБА_3 не погодився змінювати існуючий заповіт на сина від 21.03.2000 р.

Стверджував, що в рішенні суду неправильно відображені пояснення свідка ОСОБА_8, який вказував на безпорадний стан ОСОБА_3 та необхідність стороннього догляду за ним

Звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач намагалася ввести суд в оману надавши недостовірну інформацію від редакції журналу «Журналіст України» про те, що у вересні 2011 р. ОСОБА_3 направив до редакції текст своєї статті «Фактори ефективності журналістики», і що з 19.09.2011 р. до 30.09.2011 р. редакція журналу мала систематичні телефонні розмови зі ОСОБА_3

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. Заявив клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи на вирішення якої просив поставити питання про наявність захворювань у спадкодавця ОСОБА_3, причини їх виникнення та тривалість; чи існувала необхідність госпіталізації ОСОБА_3 28.09.2011 р.; чи могло стати причиною погіршення стану його здоров'я неналежне виконання рекомендацій лікарів щодо догляду за хворим; чи потребував він постійного догляду в період з 19.09.2011 р. по 26.09.2011 р. та чи здатний він був постійно без сторонньої допомоги обслуговувати себе. На обґрунтування цього клопотання посилався на істотність обставин, що можуть бути встановлені із застосуванням спеціальних знань у галузі медицини, що мають істотне значення для справи, та безпідставне відхилення цього клопотання судом першої інстанції .

ОСОБА_2 та її представник просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що її доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві в особі Першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи юридична особа повідомлена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.08.2005 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено шлюб. Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

До складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_6 в АДРЕСА_7 в АДРЕСА_8 інше майно та грошові вклади, що належали ОСОБА_3

За свого життя, 21.03.2000 р., ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав все належне йому на праві власності майно сину ОСОБА_1

14.11.2011 р. ОСОБА_2 звернулася дро Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3, а 23.12.2011 р. до цієї ж нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та його представник не надали доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги, і не довели що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, не слідкувала за дотриманням ОСОБА_3 режиму харчування, та не забезпечувала його необхідним обсягом медичної допомоги.

Такий висновок суду грунтується на матеріаліх справи та вимогах закону.

За змістом ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч .5 ст. 1224 ЦК Українистосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, відповідно до положень частини 4 зазначеної норми закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, позивач зазначав, що в період з 19.09.2011 р. до 26.09.2011 р. ОСОБА_2 залишила ОСОБА_3 одного вдома та поїхала на відпочинок до Єгипту незважаючи на те, що ОСОБА_3 через похилий вік і тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду.

Стверджував, що внаслідок залишення ОСОБА_3 без належного догляду та допомоги у вказаний період, стан здоровЧя батька значно погіршився. Повернувшись з відпочинку відповідачка не одразу звернулася за наданням ОСОБА_3 медичної допомоги, і навіть після виклику 28.09.2011 р. лікаря терапевта, який діагностував значне погіршення здоровЧя спадкодавця не вжила заходів щодо його негайної госпіталізації, що на його думку і призвело до смерті спадкодавця.

На підтвердження зазначених доводів представник позивача надав відповідь на адвокатський запит Центральної районної поліклініки Оболонського району м. Києва, а також відповідь головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 8, письмові пояснення лікаря-терапевта Центральної районної лікарні Оболонського району м. Києва ОСОБА_6, пояснення лікаря-невропатолага ОСОБА_8

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відповідь Центральної районної поліклініки Оболонського району м. Києва від 19.12.2012 № 1588 на запит адвоката, в якій зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на «Д» обліку у лікаря-невропатолога. Діагноз: цереброваскулярна хвороба. Церебросклероз. Дисцикуляторна енцефалопатія ІІІ (третя) ступеню, прогресуючий перебіг (ГПИК - Х 2004 р., V 2011 р.), виражений лівобічний геміпарез, виражені статоденамічні розлади. При погіршенні стану 30.05.2011 р. встановлено діагноз: Гостре порушення мозкового кровообігу та дано направлення на ургентну госпіталізацію, від якої хворий відмовився. Проте згодом, бригадою швидкої був госпіталізований в ургентне неврологічне відділення. Після виписки з стаціону щомісячно оглядався неврологом, призначалося відповідне лікування. 29.09.2011 р. стан хворого значно погіршився, а згодом він був госпіталізований у лікарню № 8. За станом здоровя, хворий ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду та був нездатний до самообслуговування, а також письмові пояснення терапевта цієї медичної установи ОСОБА_6 від 09.06.2016 р. про те, що ОСОБА_3 потребував додаткового догляду, самостійно обслуговувати себе і проживати сам не міг. При цьому додатковий догляд повинен бути цілодобовий. Відсутність необхідного догляду могло потягти за собою погіршення стану здоровЧя пацієнта, що потребувало негайного виклику лікаря, а можливо і госпіталізації, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав зазначеному доказу належну правову оцінку у сукупності з іншими у справі доказами, зокрема поясненням свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_8

Так з матеріалів справи убачається, що спадкодавець ОСОБА_3 був людиною похилого віку, тривалий час хворів хронічними захворюваннями, в тому числі тяжкими, зокрема 30.05.2011 р. він переніс гостре порушення мозкового кровообігу. Фактично позивачем та його представником не ставиться під сумнів та не оспорюється та обставина, що до 19.09.2011 р. відповідачка ОСОБА_2 здійснювала належний догляд та надавала необхідну допомогу спадкодавцеві.

Твердження позивача про те, що поїздка ОСОБА_2 на відпочинок до Єгипту, в період з 19.09.2011 р. по 25.09.2011 р., коли ОСОБА_3 потребував її сторонньої допомоги є умисною бездіяльністю відповідачки, а після приїзду з відпочинку її несвоєчасне звернення до лікарів для надання необхідної медичної допомоги хворому, свідчать про її ухиленням від надання допомоги спадкодавцю, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, є лише припущеннями, що ґрунтуються на його власному переоцінюванні певних обставин та доказів, в тому числі тих, які взагалі не були предметом дослідження суду, зокрема посилання на пояснення консьєржів будинку, які не були допитані в судовому засіданні, і як слідує з пояснень представника позивача знали про відомі їм обставини зі слів відповідачки, яка це категорично заперечувала, зокрема, що після приїду з відпочинку вона виявила ОСОБА_3 у непритомному стані.

Не можуть вважатися допустимими доказами і письмові пояснення терапевта Центральної районної поліклініки Обоолонського району м. Києва ОСОБА_6, оскільки зазначена особа не була допитана як свідок в судовому засіданні.

Натомість з матеріалів справи убачається, що в період з 10.08.2011 р. по 23.08.2011 р. ОСОБА_3 перебував на реабілітаційному лікуванні у Київській міській лікарні №18, після якого, як пояснювали свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 його стан здоровЧя був задовільний, і тому саме за його наполяганням ОСОБА_2 поїхала відпочивати у Єгипет з 19.09.2009 р. по 25.09.2011 р., домовившись із ними, що вони будуть періодично провідувати ОСОБА_3, і при необхідності надавати йому необхідну допомогу, слідкувати за дотриманням ним режиму харчування та прийому ліків.

Зазначені свідки стверджували, що у вказаний період вони періодично відвідували ОСОБА_3, який відкривав їм двері, міг сам себе обслуговувати, готував їм чай та радів тому, що його дружина ОСОБА_2 має можливість відпочити. Покази цих сіідків є об'єктивними і спростовують твердження позивача ОСОБА_1 про ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю, та перебування його у безпорадному стані в період з 19.09.20111 р. по 26.09.2011 р.

Крім того, надані позивачем докази на підтвердження умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю після її приїзду з відпочинку, також ґрунтуються лише на припущеннях, зроблених ним на підставі власної оцінки пояснень лікарів - терапевта ОСОБА_6 та невропатолога ОСОБА_8, а також наданої на запит адвоката відповіді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №18.

Так, як убачається з запису лікаря-терапевта ОСОБА_6, зробленого нею 28.09.2011 р. стан здоровЧя ОСОБА_3 погіршився тиждень назад, він потребує консультації невропатолога.

03.10.2011 р. ОСОБА_3 вдома був оглянутий лікарем-невропатологом ОСОБА_8, який діагностував його стан як середньої тяжкості, а при відвідуванні хворого 06.10.2011 р. у зв'язку погіршенням його стану здоровЧя рекомендував госпіталізувати ОСОБА_3, однак той відмовлявся. Допитаний як свідок лікар зазначав, що стан здоровЧя ОСОБА_3, з урахуванням наявних у нього захворювань міг погіршитися не поступово, а за тиждень. Хворий міг себе обслуговувати частково, зокрема міг самостійно ходити в туалет, однак не міг ходити в аптеку.

Надана на запит адвоката відповідь Державної установи «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка Національної академії медичних наук України містить загальні рекомендації щодо догляду за хворими цукровим діабетом, а тому за відсутності конкретних рекомендацій щодо догляду за хворим ОСОБА_3, вона не є належним та допустимим доказом, що стосується предмету спору.

Таким чином в суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від надання необхідної допомоги спадкодавцю.

Ураховуючи наведене та виходячи з того, що для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність двох обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про призначення у справі судово-медичної експертизи з метою отримання відповіді на питання чи перебував ОСОБА_3 у безпорадному стані у зв'язку з похилим віком та тяжкою хворобою, та чи потребував він сторонньої допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від спадкування ОСОБА_2

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: