22-ц/775/367/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

секретар судового засідання Зливка І.І.,

за участю

представника позивача Малервейн М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області, про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою третьої особи Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року

в с т а н о в и в:

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів та зазначав, що 25 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №37/МК-08 на суму 50 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 червня 2008 року укладений договір іпотеки, за яким позивачу було надано нерухоме майно: нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15 лютого 2008 року. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області від 01 лютого 2012 року накладено арешт на предмет іпотеки. Просив суд звільнити з-під арешту предмет іпотеки: нежитловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв.м, заборонити органам державної виконавчої служби обмежувати права іпотекодержателя.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Звільнений з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області від 01 лютого 2012 року за виконавчим провадженням 30971336, належний ОСОБА_3 нежитловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв.м. В задоволенні вимоги заборонити органам Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно предмету іпотеки у вигляді нежитлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв.м. - відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Скаржник зазначає, що арешт на нерухоме майно накладено у зв'язку з находженням на виконанні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-537, виданого Першотравневим районним судом 16 січня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості в сумі 5 109 682,42 грн. Оскільки виконавчий лист не виконаний, виконавче провадження не завершене, а повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, відсутні підстави для зняття арешту.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача Малервейн М.С. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області, відповідач ОСОБА_3, представник відповідача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток, про причини неявки суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №37/МК-08, згідно з яким позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 50 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки від 26 червня 2008 року, за яким боржник надав в іпотеку нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області від 01 лютого 2012 року на підставі виконавчого листа №2-537, виданого Першотравневим районним судом Донецької області 16 січня 2012 року, накладено арешт на належний ОСОБА_3 нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Задовольняючи частково позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що арешт накладений на майно, яке згідно з договором іпотеки належало позивачу.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про заборону органам Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно предмету іпотеки у вигляді нежитлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 158,8 кв.м рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому його законність та обгрунтованість в цій частині судовою колегією відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України не перевірялась.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 4 за ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №37/МК-08, згідно з яким позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 50 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки від 26 червня 2008 року, за яким боржник надав в іпотеку нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до вимог закону на предмет іпотеки була накладена заборона з реєстрацією в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області від 01 лютого 2012 року на підставі виконавчого листа №2-537, виданого Першотравневим районним судом Донецької області 16 січня 2012 року, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, накладено арешт на належний ОСОБА_3 нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Отже, накладення на це майно арешту після державної реєстрації іпотечного договору порушує право іпотекодержателя на одержання задоволення з вартості заставленого майна при невиконанні боржником зобов'язань.

Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, обгрунтовано задоволений судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку.

Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про звільнення майна з-під арешту.

Доводи апеляційної скарги щодо незавершення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-537, виданим Першотравневим районним судом 16 січня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості в сумі 5 109 682,42 грн., не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду в суді апеляційної інстанції не надано.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

При відкритті апеляційного провадження третій особі Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області за її клопотанням відстрочена сплата судового збору в розмірі 1 515,80 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року до ухвалення судового рішення Апеляційним судом Донецької області.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1 515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу третьої особи Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Головного управління юстиції у Донецькій області (84313, бул. Машинобудівельників, 32, м. Краматорськ, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

А.В. Лоленко