У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2016 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з заяву про забезпечення позову від 30.12.2016 у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2016 року відкрито провадження у цивільній справі №308/14986/15-ц за вказаною позовною заявою.

Водночас, позивачем було подано заяву про забезпечення позову від 30.12.2015 року, в якій позивач просить зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 30 березня 2015 року за реєстровим № 1160, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріаального округу ОСОБА_3, про: «Стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 427596,00 грн., пені в сумі 14700,00 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 4423,00 грн., тобто всього стягнути 446719,00 грн., які підлягають сплаті у звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору позики грошей». При цьому заявник зазначає, що предметом даного позову є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 30 березня 2015 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за р. №1160, згідно з яким запропоновано стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 427 596,00 грн., пені в сумі 14 700,00 гри., а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 4423,00 грн., тобто всього стягнути 446 719,00 грн., які підлягають сплаті у звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору позики грошей від 20.08.2014 року за №2779. У заяві також зазначено про те, що позовні вимоги мотивовані тим, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безпірності характеру правовідносин сторін, чим порушила норми статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, у звязку з чим даний виконавчий напис не має сили виконавчого документа. Обгрунтовуючи подання заяви позивач зазначає, що 17 квітня 2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Великобезнянського районного управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47269515 про примусове виконання виконавчого напису від 30.03.2015 року № 1160, вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про: стягнути з гр.ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 427596,00 грн., пені в сумі 14700,00 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 4423,00 грн, тобто всього стягнути 446719.00 грн., які підлягають сплаті у звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору позики грошей. Вказує, що постановою від 06.05.2015 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, а 07 жовтня 2015 року державним виконавцем подано до Великоберезнянського районного суду подання про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України, яке ухвалою від 08.10.2015 року було задоволено.

На момент звернення до суду із позовом про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відділом ДВС Великоберезнянського районного упраління юстиції вживаються заходи щодо примусового виконання оспорюваного виконавчого напису.

У зв'язку з цим, вважає, що у нього є всі підстави побоюватися, що у випадку невжиття судом заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису, відділом державної виконавчої служби Великоберезнянського районного управління юстиції і надалі вчинятимуться дії, спрямовані на примусове стягнення грошових коштів в сумі 446719,00 грн., яка ним оспорюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, як вбачається із заяви про забезпечення позову, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України, позивачем не наведено жодних причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 151-153, 168, 209, 210 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернути заявнику.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5