Справа № 527/618/16-ц
провадження 2/527/266/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак Р.М.,

при секретарі - Недосіці О.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за об»єднаними в одне провадження позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні, користуванні власністю шляхом виселення,-

в с т а н о в и в:

28.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів.

Мотивував наступним. 04.07.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою, які розташовані по вул. Жовтневій, 7 с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області. У названому договорі була обумовлена вартість будинку 55 000 грн., які можуть вноситися позивачем частинами до укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, який повинен був укладатися не пізніше 09.11.2016 року. В цьому ж договорі зазначено про одержання від нього ОСОБА_2 завдатку в сумі 12000 грн., які мали враховуватися у погашення вартості будинку. Остаточна сума вартості будинку після сплати завдатку становила 43 000 грн., які він, як покупець, мав вносити частинами. Цього ж дня ОСОБА_2 передала йому ключі від будинку. Він розпочав ремонт для приведення будинку у придатний для проживання стан: замінив вікна, двері, відремонтував дах, звів огорожу та зробив косметичний ремонт самого будинку, на що витратив 42 969 грн. 73 коп.

04.03.2015 року ОСОБА_2 звернулася до нього з вимогою дати їй ще коштів, так як в неї не вистачає грошей для документального оформлення спадщини, обіцяла внести їх в рахунок вартості будинку. Цього ж дня він сплатив ОСОБА_2 10 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою.

Після того, як в серпні 2015 року ОСОБА_2 оформила право власності на вказане нерухоме майно, він звернувся до неї з наміром сплатити залишок суми вартості будинку та укласти договір купівлі-продажу. Остання відмовила йому, мотивуючи тим, що обумовлена попереднім договором ціна будинку зараз нічого не варта, тому він (позивач) повинен сплатити їй ще 55 000 грн., крім вже сплачених 22 000 грн., або ж виїхати з будинку, так як у неї зявився новий покупець.

У задоволенні його (позивача) вимоги про повернення коштів, сплачених як аванс та за проведений ремонт в загальній сумі 64 969 грн. 73 коп., відповідач відмовила.

Посилаючись на викладене, позивач ОСОБА_1 прохав стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 22000 грн., передані ним в якості авансу за будинок, та кошти витрачені ним на ремонт будинку в сумі 42 970 грн. , а також судові витрати на сплату судового збору - в сумі 749 грн. 70 коп. та витрати на правову допомогу - 10000 грн.

05.05.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні, користуванні власністю шляхом виселення.

Позов мотивувала наступним. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, зареєстрованих в реєстрі за № 46 та 47, їй після смерті батька належить житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,2508 га, що знаходяться за адресою: Полтавська обл., Глобинський район, с. Пронозівка, вул. Жовтнева (нова назва вулиці Грушевського), 7. Влітку 2014 року між нею та ОСОБА_1, для забезпечення наміру ОСОБА_1 в майбутньому купити вищеназваний будинок, було укладено договір завдатку, а також вона, врахувавши вік та вимушеність переселення відповідача із Донецької області, надала йому дозвіл на проживання в будинку безоплатно.

В 2015 році стало відомо про те, що відповідач, в порушення домовленостей між ними, почав самовільно перебудовувати будинок, хоча вона як власник своєї згоди не надавала.

В березні 2016 року нею було направлено на імя ОСОБА_1 лист з вимогою до 22.04.2016 року добровільно звільнити її будинок, яку відповідач отримав, але продовжує користуватися її власністю, що порушує її права як власника.

Посилаючись на викладене, позивач ОСОБА_2 прохала суд усунути їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні, належним їй на праві власності майном житловим будинком по вул. Жовтневій (нині вул. Грушевського), 7 с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області шляхом виселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з зазначеного житлового будинку.

Ухвалою суду від 17 серпня 2016 року обидва позови були об»єднані в одне провадження.

У судовому засіданні сторони свої позовні вимоги підтримували, посилаючись на обставини, викладені в них, позов іншої сторони не визнали. Дали пояснення аналогічні викладеному в тексті позовів.

Свідки зі сторони ОСОБА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили в судовому засіданні проведення ним ремонту будинку, несення затрат на оплату будівельних матеріалів, оплату ремонтних послуг. Вказували, що будинок був у занедбаному стані і потребував ремонту.

Свідки зі сторони ОСОБА_2 ( її родичі) - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснювали, що спадковий будинок ОСОБА_2 був у нормальному стані, спадкоємець дозволу на його ремонт не давала. Всі роботи в будинку Сопов виконував всупереч її волі і погіршив цим стан будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення на них, оцінивши належність, достатність доказів у сукупності та зв»язку, встановив наступне.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 27 січня 2016 року у справі № 527/55/16-ц, провадження 2/527/96/16, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок, яке набрало законної сили, встановлено наступне:

«Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,2508 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), які розташовані по вул. Жовтневій, 7 (нині вул. Грушевського) с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області.

Право власності на спірне домоволодіння виникло у ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 07.08.2015 року приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 46 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване за нею 07.08.2015 року за № 10717769.

4 липня 2014 року, згідно письмового договору сторони передбачили, що ОСОБА_2, яка є спадкоємцем, продає будинковолодіння та земельну ділянку за вищевказаною адресою ОСОБА_1 для подальшого оформлення на його онуку - ОСОБА_12; ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 завдаток в сумі 12000 гривень із оговорених по угоді 55000 грн.

11.03.2015 року, як вбачається з письмової розписки, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 10000 грн. за купівлю спірного будинку. Крім цього, в розписці зазначено, що всього ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 22000 грн. із встановленої суми в 52000 грн.

Сторони назвали вказаний договір завдатком, проте згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Достовірно встановлено, що укладений між сторонами 4 липня 2014 року договір завдатку, в якому зазначено про намір оформити договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не пізніше 9 листопада 2016 року, нотаріально посвідчений не був, фактично укладений в простій письмовій формі, що свідчить про його нікчемність. Відтак жодних правових наслідків цей договір не породжує, у зв'язку з чим внесені позивачем кошти не можуть розглядатись як спосіб виконання зобов'язань, тобто як завдаток.

Так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено ні попередній договір, ні договір купівлі-продажу будинку й земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 22 тисячі гривень в рахунок вартості предмета договору є авансом, який підлягає поверненню позивачу за первинним позовом.»

Вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 відмовлено у визнанні договору дійсним та визнанні права власності на спірний житловий будинок.

Відповідно до вимог ст. 255 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім договором є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на підставі попереднього договору. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Для договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна законом передбачена письмова форма та нотаріальне посвідчення ( стаття 657 ЦК України).

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За приписом частин 1, 2 та 4 статті 182 ЦК України , право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ч.3 цієї ж статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Достовірно з»ясовано, що обставина передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 коштів в сумі 22 тисячі грн. в рахунок вартості предмету договору встановлена судовим рішенням у іншій цивільній справі № 527/55/16-ц за участю цих же сторін. Вказана обставина визнана і не заперечується жодною стороною у даній справі, тому сума авансоваго платежу підлягає поверненню ОСОБА_1 і стягується на його користь з ОСОБА_2, як особи, що отримала її. Позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню. В той же час підстав для стягнення на його користь коштів, витрачених на ремонт будинку, які доводяться документально, суд не вбачає, оскільки такі роботи проводилися ним самовільно, без згоди власника будинку. Доказів протилежного ОСОБА_1 не надав. Всі докази надані ним суду (накладні, товарні чеки, квитанції про придбання будівельних матеріалів), показання свідків зі сторони його сторони ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтверджували проведення позивачем ремонтних робіт у будинку та закупівлю ним будівельних матеріалів, суд визнав неналежними доказами, тобто такими, що не стосуються предмета доказування, оскільки в конкретному випадку названий позивач мав доводити не вартість матеріалів та робіт, а наявність у нього правових підстав для проведення ремонту будинку. З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписом ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Встановивши, що з 7.08.2015 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Жовтневій, 7 (нині вул. Грушевського) с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області, а будь-які договірні зобов»язання між нею та ОСОБА_1, зокрема, з приводу оренди будинку, на даний час відсутні, то проживання останнього в цьому будинку є незаконним , таким, що порушує права власника житлового будинку. Він підлягає виселенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 документально підтвердила сплату нею при подачі позову до суду судового збору у сумі 551 грн. 21 коп.. Так як її позовну вимогу задоволено , вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на її користь. В той же час Михайлик не надано доказів на підтвердження сплати нею судових витрат на правову допомогу адвоката у сумі 800 грн., тому у стягненні вказаної суми на її користь суд відмовляє.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, задоволені на 29,3% (22000 : 74970 х 100). При поданні позову останній сплатив 749 грн. 70 коп. судового збору, тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування понесених судових витрат 219 грн. 66 коп. (749.70 х 29.3 %).

Керуючись ст.220,255,317, 391, 570, 635, 657, 658 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.3, 10,11, 60,61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 тисячі гривень (двадцять дві тисячі грн.), отриманих, як авансовий платіж.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 219 грн. 66 коп. у відшкодування понесених судових витрат.

Позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні власністю шляхом виселення задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у володінні, користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з житлового будинку №7 по вул. Грушевського (колишня вул. Жовтнева) с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551 грн. 21 коп. - у відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору . У стягненні 800 грн. за правову допомогу адвоката - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2016 року.

Суддя Р. М. Марущак