АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Бреславського О.Г., Яремка В.В.

за участю секретаря: Окармус О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, Чернівецька міська рада про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 без шлюбу з 27 жовтня 2000 року по 8 лютого 2008 року, та поділити майно нажите в період спільного проживання.

Посилався на те, що 20 листопада 1982 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 Чернівецьким міськвідділом РАГСу було зареєстровано шлюб, актовий запис №2169.

Рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2000 року вказаний шлюб було розірвано.

08 лютого 2008 року між ним та відповідачем було повторно зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №97. У зазначеному шлюбі сторони перебувають і по сьогоднішній день.

№22ц-93/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Категорія 69 Доповідач Чупікова В.В.

Вказує, що розірвання шлюбу, укладеного 20.11.1982 року, носило лише формальний характер, з 27.10.2000 року по 08.02.2008 рік він та відповідач ОСОБА_5 постійно проживали разом, вели спільне господарство, виховували спільних дітей, мали спільний сімейний бюджет, а також інші взаємні права та обов'язки, тобто проживали однією сім'ю.

В період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 була набута земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_2, на якій в подальшому був збудований житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 без шлюбу з 27 жовтня 2000 року по 8 лютого 2008 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальної частки житлового будинку літера А, загальною площею 191,2 кв. м. з належними до нього надвірними спорудами: гараж літ. Б, криниця І, вигрібна яма II, огорожа №1-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? ідеальної частки житлового будинку літера А, загальною площею 191,2 кв. м. з належними до нього надвірними спорудами: гараж ліг. Б, криниця І, вигрібна яма II, огорожа №1-2, що розташований за адресою АДРЕСА_2

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальної частки земельної ділянки, площею 0,0644 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_2, набутої на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03.10.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6634;

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? ідеальної частки земельної ділянки, площею 0,0644 га. яка розташована за адресою АДРЕСА_2, набутої на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03.10.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6634;

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право спільного постійного користування на земельну ділянку, площею 0,0349 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, набута на підставі державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 03.10.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1630.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2000 року розірвано шлюб між сторонами по причині, що позивач в 1996 році покинув сім'ю, поїхав на роботу до м.Одеси. Вказаним рішенням встановлено, що з 1996 року сторони у даній справі не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Наполягає на тому, що з 07 жовтня 2000 року по 08 лютого 2008 року позивач та відповідач не проживали разом, не вели спільне господарство і не мали спільного бюджету.

Відповідно до Акту державної приймальної комісії від 05 листопада 2007 року будинок був збудований в період з червня 1998 року по листопад 2002 року, тільки дві накладні за 2006 рік та 5 накладних за 2007 рік свідчать про придбання позивачем будівельних матеріалів до здачі будинку в експлуатацію.

Земельна ділянка площею 0,0644 га, яка розташована в АДРЕСА_2, отримана на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради в дар і є її особистою власністю.

На земельній ділянці площею 0,0349 га, яка надана відповідачу на праві постійного користування для ведення індивідуального садівництва, не розташований спірний житловий будинок, тому до даних правовідносин не застосовуються вимоги ст.120 ЗК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_1, його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скарги не визнали, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Посилаються на те, що встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці від 17 жовтня 2000 року обставини стосовно припинення з 1996 року подружніх стосунків між позивачем та відповідачем, не ведення спільного господарства, відсутності спільного бюджету, спростовуються довідками ЖРЕП №4 про їх постійне проживання за адресою прописки, показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інші, які сприймали сторін у справі, як сім'ю, які вели спільне господарство, спільно будували будинок, разом проживали та виховували дітей.

Наполягали на тому, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і прийшов до правильного висновку про доведеність фату проживання сторонами однією сім'єю і правильно застосував до спірних правовідносин ст.ст.3, 69, 70, 74 СК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволенням позовних вимог ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрацію шлюбу з 01 січня 2004 року по 08 лютого 2008 року, застосував до відносин, що винили між сторонами ст.74 СК України, встановив, що спірний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними в рівних частках.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу земельних ділянок суд першої інстанції керувався положеннями ст.22,28 КпШС України та виходив з того, що право власності, право користування земельними ділянками було набуто під час перебування сторін у першому шлюбі, та не було поділено між ними після його розірвання 27.10.2000 року, на момент укладення другого шлюбу спірні земельні ділянки та право користування ними продовжувало перебувати на праві спільної сумісної власності, яке виникло на підставі першого шлюбу.

Наведені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповно з'ясованих обставинах справи, не відповідають обставинам справи, порушують норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого рішення з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

По справі встановлено, що виконавчий комітет Чернівецької міської ради від 03 травня 2000 року №337/9 прийняв рішення про передачу відповідачу ОСОБА_5 відповідно до її заяви у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,0644 га, земельну ділянку площею 0,0349 га в постійне користування для ведення індивідуального садівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.112-113, 109-111). Наведене рішення позивачем в установленому в законі порядку та строки не оспорене, не визнане недійним.

На підставі наведеного рішення відповідачу ОСОБА_5 видані державні акти:

державний акт на право приватної власності НОМЕР_1 від 03.10.2000 року на земельну ділянку площею 0,0644 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.66);

державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 03.10.2000 року на земельною ділянкою площею 0,0349 га для ведення індивідуального садівництва (а.с.67).

Вказані державні акти позивачем в установленому в законі порядку та строки не оспорені, не визнані недійсними.

Відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 07 грудня 2007 року належить на праві власності житловий будинок загальною площею 191,20 кв.м., житловою площею 91,50 кв.м. з належними до нього надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.89-90).

Актом державної приймальної комісії від 05 листопада 2007 року встановлено, що будівництво житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами проводилося з червня 1998 року по листопад 2002 року (а.с.51-53).

Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2000 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5, в якому вони перебували з 20 листопада 1982 року. Розірвання шлюбу зареєстровано в органах ЗАГСУ 07 листопада 2000 року (а.с.14, 11-12).

Повторно сторони зареєстрували шлюб 08 лютого 2008 року (а.с.12)

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2000 року, яке набрало законної сили 27 жовтня 2000 року у цивільній справі, у якій брали учать сторони даної справи, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 з 1996 року не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, сім'я розпалася (а.с.14).

Відповідно до норм процесуального закону поясненнями свідків, які допитувалися в суді першої інстанції, не спростовуються обставини, які встановлені вище наведеним рішенням суду.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач розпочала будівництво житлового будинку в червні 1998 року, в час, коли не підтримувала подружні стосунки з позивачем, не вела з ним спільне господарство, не мала спільного бюджету. Будівельно-монтажні роботи з завершилися в листопаді 2002 року - в період розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.22, 28 КпШС України, ст.16 ЗУ «Про власність» тільки майно нажите подружжям за час шлюбу належало їм на праві спільної сумісної власності, в разі поділу такого майна частки визначаються рівними.

Частиною 2 ст.17 ЗУ «Про власність» передбачено, що майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 без шлюбу з 27 жовтня 2000 року по 8 лютого 2008 року не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України у судовому порядку встановлюються факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вказана стаття, яка передбачала встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, набрала чинності з 01 січня 2005 року. Стаття 74 СК України, яка регулює правовий режим майна набутого за час такого проживання, як майна, що належить на праві спільної сумісної власності, набрала чинності з 01 січня 2004 року. Наведені нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Спірний будинок збудований відповідно до Акту державної приймальної комісії від 05 листопада 2007 року в період часу з червня 1998 року по листопад 2002 року.

В постанові Верховного Суду україни від 18 вересня 2013 року при розляді Правова позиція, при розгляді справи № 6-66цс13 висловлена наступна правова позиція.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснювала, що після того, як у будинку була збудована одна кімната, її довірителька перейшла проживати в ту кімнату разом з дітьми, позивач залишився проживати в квартирі по АДРЕСА_1

Наведене представником підтверджується архівною довідкою КЖРЕП - 4, з якої убачається, що відповідач ОСОБА_5 та діти сторін ОСОБА_11, ОСОБА_12 зняті з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з 08 лютого 2000 року тобто ще до ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.17).

Довідкою КЖРЕП - 6 встановлено, що сторони у даній справі та їх діти ОСОБА_11, ОСОБА_12 зареєстровані в спірному буднику АДРЕСА_2 з 07 вересня 2001 року по даний час (а.с.102, 18).

З договору купівлі-продажу убачається, що 09 серпня 2001 року тобто до завершення будівництва будинку була продана квартира АДРЕСА_1 яка належала на праві спільної сумісної власності не тільки сторонам, але і їхнім дітям - ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.50).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та представник відповідача визнали ту обставину, що всі кошти від продажу цієї квартири були витрачені на будівництво будинку, окреме житло для дітей не придбавалося, діти забезпечені житлом у спірному будинку.

Доводи позивача, що будинок будувався тільки за його кошти спростовуються трудовою угодою від 01 липня 2003 року, довідками з місця роботи в Італії, долученими до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням представника відповідача на підтвердження доводів апеляційної скарги, які свідчать про те, що відповідач також працювала та заробляла кошти на будівництво будинку (а.с.226-232).

Квитанціями на (а.с.19-27) встановлено, що позивач в період часу з квітня 2005 року по липень 2007 року тобто до введення будинку в експлуатацію - до 27 листопада 2007 року придбавав певні будівельні матеріали, які доставлялися за адресою знаходження спірного будинку.

Представник відповідача ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції також пояснювала, що її довірителька ще до розгляду справі в суді погоджувалася на те, щоб право власності на ? частину будинку було переоформлено на позивача.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що розмір частки позивача з врахуванням ступеню його участі працею й коштами у створенні спільної власності складає ? в житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами.

Тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково - за позивачем слід визнати право власності на ? частку житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки до позивача переходить право власності на частку в житловому будинку з належними до нього надвірними спорудами, то на підставі ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України до нього переходить право власності ? частину земельної ділянки, площею 0,0644 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 не оспорював підстави набуття відповідачем ОСОБА_5 права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0349 га для ведення індивідуального садівництва. У справі не встановлені підстави, передбачені ст.141 ЗК України, для припинення права користування відповідачем вказаною земельною ділянкою. Крім цього, такий спосіб захисту порушеного права на землю як визнання права спільного постійного користування земельною ділянкою не передбачений ст.16 ЦК України чи ст.152 ЗК України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 права спільного постійного користування на земельну ділянку, площею 0,0349 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст.22, 28 КпШС України, ст.ст.16,17 ЗУ «Про власність», ст.ст.16, 377 ЦК України ст.ст.141, 152 ЗК України та керуючись ст.ст.209, 218, 309 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0644 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Чупікова В.В.

Судді Бреславський О.Г.

Яремко В.В.