У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Тріус» про розірвання договорів оренди землі за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Тріус», від імені якого діє Любич ВікторіяОлександрівна, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 4 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Тріус» (далі - ТОВ «Агро-Тріус») про розірвання договорів оренди землі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначали, що 8 грудня 2011 року між ТОВ «Агро-Тріус» та окремо з ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договори оренди землі, за умовами яких позивачі передали в оренду товариства належні їм на праві власності земельні ділянки.

Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договорів оренди землі та не сплатив орендну плату за користування земельними ділянками за 2013 і 2014 роки, просили розірвати укладені з ТОВ «Агро-Тріус» договори.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 4 квітня 2016 року рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Розірвано договори оренди землі від 8 грудня 2011 року, укладені між ТОВ «Агро-Тріус» та окремо з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У касаційній скарзі ТОВ «Агро-Тріус», від імені якого діє Любич В.О., мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 8 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Тріус» укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала в оренду товариству належну їй на праві власності земельну ділянку.

Того ж дня між ТОВ «Агро-Тріус» та окремо з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено аналогічні договори оренди землі.

За умовами оспорюваних договорів орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від вартості грошової оцінки землі, що складає 1 436 грн01 коп. Строк дії договорів - сім років.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 цього Закону встановлено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про орендну плату» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що орендна плата за 2013 рік відповідачем сплачена позивачам у 2012 році, що підтверджується платіжною відомістю № 8 за серпень 2012 року. Відповідач не виконав обов'язок з виплати орендної плати лише за 2014 рік, що вказує на відсутність систематичної несплати орендної плати та має разовий характер, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що платіжна відомість № 8 за серпень 2012 року містить відомості про оплату (доплату) орендної плати позивачам за 2012 рік у розмірі по 3 000 грн кожному. Такі виплати також узгоджуються з податковим розрахунком за 2012 рік, змістом прибуткового касового ордера № 13 від 10 серпня 2012 року і видаткового касового ордера від 10 серпня 2012 року, відповідно до яких призначенням платежу є оплата за оренду земельних ділянок (паїв) за 2012 рік.

Докази того, що відповідачем проводилась виплата орендної плати за 2013 рік у 2012 році, у матеріалах справи відсутні. Заперечення відповідача у цій частині спростовані первісними бухгалтерськими документами та податковим розрахунком за 2013 рік.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд вірно встановив всі фактичні обставини справи, з'ясував характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачами систематичної несплати відповідачем орендної плати, що з урахуванням п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання оспорюваних договорів оренди землі, та протилежного відповідач не довів.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Тріус», від імені якого діє Любич ВікторіяОлександрівна, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 4 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.О.Кузнєцов Г.І.Мостова