У х в а л а

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу частково недійсним, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»

(далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс»), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2014 року представник компанії ТОВ «ЛК «Автофінанс» у м. Миколаєві запропонував йому укласти договір фінансового лізингу та сплатити авансовий платіж у сумі 9 790 грн., на що він погодився, підписав договір та сплатив авансовий платіж у розмірі 10 % від вартості автомобіля. Із пояснень менеджера він зрозумів, що наступні 90 % від ціни автомобіля він зможе оплатити у м. Харкові при доставці йому автомобіля, яка відбудеться

через 3-4 дні.

В обумовлений строк автомобіль йому доставлено не було, він звернувся в центральний офіс кампанії, де йому роз'яснили, що він зобов'язаний сплачувати усі платежі згідно з договором, а перший платіж є адміністративним платежем.

19 грудня 2014 року він звернувся до ТОВ «ЛК «Автофінанс» із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплаченого платежу, на що відповідач сповістив його, що договір фінансового лізингу вважається розірваним з 22 грудня 2014 року, а адміністративний платіж в сумі 9 790 грн. поверненню не підлягає, оскільки це не передбачено умовами договору.

Посилаючись на несправедливість та незаконність положень договору щодо неповернення лізингоодержувачу адміністративного платежу у випадку розірвання договору,а саме порушення п. 17 ст. 1, п. 3 ст. 9, п. 4 ст. 11, п. 2

ст. 18, п. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати нечесною підприємницьку практику працівників ТОВ «ЛК «Автофінанс», якими він був введений в оману і зазнав матеріальних збитків у сумі 9 790 грн.; визнати несправедливими та недійсними положення

п. 12.1 договору фінансового лізингу від 12 грудня 2014 року щодо неповернення йому адміністративного платежу; визнати вимогу договору про обов'язкову сплату адміністративного платежу за фактично не надані послуги нікчемною; стягнути з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на його користь завдані йому нечесною підприємницькою діяльністю відповідача матеріальні збитки в сумі

9 790 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним п. 12.1 ст. 12 договору фінансового лізингу № 00087 від 12 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «Автофінанс» щодо неповернення лізингоодержувачу у випадку розірвання даного договору адміністративного платежу.

Стягнуто із ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 9 790 грн.

Стягнуто із ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від

12 серпня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 рокуй залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 серпня

2015 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про наявність підстав для скасування ухвалених у справі судових рішень потребують перевірки.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справуза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу частково недійсним, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
Ю.Г. Іваненко