Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року у справі № 2235/14,-

встановив:

ОСОБА_1 20.07.2015 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року по справі № 2235/14.

Вимоги заяви мотивує тим, що 11.06.2008 року між ним та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 08-998І001-к в якому у пункті 6.2 міститься третейське застереження.

20 квітня 2015 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 569,49 дол. США, що на дату проведення розрахунку за курсом НБУ еквівалентно 821 620,83 грн. та третейський збір у розмірі 8 616,21 грн. Вказане рішення третейського суду він отримав лише 19.05.2015 року.

Зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом, він є споживачем послуг банку. Крім цього посилається на те, що банком було пропущено строк позовної давності.

В судове засідання заявник, представник позивача та відповідач ОСОБА_2 у третейській справі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, про причини неявки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не повідомлено.

Представником ПАТ «Укрсоцбанк» Гринчук С.Д. суду подані заява про розгляд справи без його участі та письмові заперечення з проханням відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на безпідставність вимог та підсудність справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» третейському суду, оскільки банк не є споживачем та справи за позовами банківської установи до споживача про стягнення кредитної заборгованості не виключені з компетенції третейських судів, крім того, позов поданий до позичальника та поручителя, тому відсутні правові підстави звільняти поручителів від відповідальності за судовим рішенням і відмовляти у видачі щодо них виконавчих документів.

Відповідно до положень ст. 389-4 ЦПК України неявка сторін у третейській справі не перешкоджає розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду залишено без задоволення (а.с. 45-47).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року скасована, справа направлена на новий розгляд (а.с. 84).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 15, у складі третейського судді Мороз О.А. 20 квітня 2015 р. у справі № 2235/14 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 54 569,49 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку складає 821 620,83 грн. та третейський збір у розмірі 8 616,21 грн. (а.с. 6-7).

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів страви убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 08-998І001-к від 11.06.2008 року та укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору поруки № 08-998І001-П від 11.06.2008 року.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 08-998І001-к від 11.06.2008 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту на купівлю нерухомості, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейські угоди щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладені сторонами у п. 6.2 договору кредиту № 08-9981001-К від 11.06.2008 року та у п. 5.2 договору поруки від 11.06.2008 року.

Відповідно до п. 1.3.2 кредитного договору, в день укладення цього Договору, з поручителем ОСОБА_2 укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання позичальником своїх обов'язків за цим Договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

При цьому суд враховує наступне.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року по справі № 2235/14 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 20 квітня 2015 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду про стягнення кредитної заборгованості не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вказаною постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні зазначеної постанови від 02.09.2015 року Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, суд також приймає до уваги наступні обставини.

Відповідно до умов договору кредиту № 08-998І001-к від 11.06.2008 року, грошові кошти АКБ СР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 33 000,00 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

З огляду на вищенаведену правову позицію Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-831цс14, оскільки кредит позичальнику ОСОБА_1 надавався у іноземній валюті, суд вважає, що рішення третейського суду підлягає скасуванню також у частині поручителя ОСОБА_2, який відповідно укладеного договору поруки несе солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо сплати кредитних коштів у доларах США.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 4 ст. 389-4 ЦПК України, суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу.

За викладених обставин заява у частині вимог щодо непідвідомчості справи третейському суду підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

У решті обґрунтування вимог з посиланням на пропущення позивачем строків позовної давності не являються підставою для задоволення заяви про скасування рішення третейського суду, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з огляду на положення ст. 389-5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 609 грн. 00 коп. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року у справі № 2235/14 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2015 року по справі № 2235/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя