Справа № 220/499/15-ц
Провадження № 2/204/1831/16
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2016 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Таран К.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг,

в с т а н о в и в:

08 січня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, який було уточнено 11 серпня 2015 р., у якому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача свою на користь заборгованість за договором про надання послуг від 13 березня 2014 року в сумі 11694 грн.65 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 березня 2014 року між сторонами було укладено договір про надання послуг. За даним договором Позивач зобовязався надати консультаційні послуги по супроводженню договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для відповідача, відповідно до умов якого позивач зобовязався здійснити повний комплекс необхідних послуг по оформленню та підписанню договору купівлі - продажу квартири, а відповідач, в свою чергу зобовязався оплатити такі послуги у випадку купівлі обєкту у розмірі 1050 доларів США, що еквівалентно 10300 гривень. 13 березня 2014 року під супроводом позивача та представника позивача - ОСОБА_5 було укладено попередній договір купівлі продажу квартири - обєкту договору, Відповідачем було здійснено часткову оплату за договором у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 4900 гривень. Остаточні розрахунки повинні були проводитися в день укладення Відповідачем договору купівлі-продажу об'єкту. Позивач та його представник надали Відповідачу повний комплекс необхідних послуг по оформленню та підписанню договору купівлі - продажу квартири. 07 квітня 2014 року між власником обєкту договору ОСОБА_6 та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу квартири. Проте по теперішній час остаточні розрахунки за договором відповідачем не здійснено, послуги надані позивачем не оплачено в повному обсязі, що змусило позивача звернутися за захистом своїх прав до суду.

01 липня 2015 року до суду надійшли заперечення від відповідача, у яких зазначено, що на виконання умов договору відповідач наперед здійснила часткову оплату послуг позивача, у розмірі 500 дол. США, однак, інформаційно-консультаційні послуги так і не були надані. Квартиру відповідач знайшла сама, знайшовши оголошення, що було розміщено у Інтернеті. Отже, допомогою сторонніх осіб, в т.ч. ФО-П ОСОБА_4 вона не користувалась. Свого часу в Інтернеті вона розміщувала оголошення щодо купівлі квартири. Весною 2014 р. їй зателефонувала жінка за оголошенням, яка запропонувала оглянути квартиру Дніпропетровськ, пров. Новокримський. Відповідач повідомила, що цю квартиру вже оглядала та знайома з її власником, однак при зустрічі її привели на огляд саме цієї квартири. Тому жінка запропонувала надати послуги, повязані з оформленням правочину купівлі-продажу квартири, зібранням необхідних документів, пошуком нотаріуса та інше. У подальшому між ФО-П ОСОБА_4 та відповідачем було підписано договір про надання послуг на ринку нерухомості, однак фактично діяльність здійснювала представник позивача, стверджуючи, що таким чином здійснюється співпраця. Крім того, твердження позивача про надання повного комплексу послуг згідно договору не сповідають дійсності та є хибними, оскільки ніякі послуги позивачу взагалі не були надані, жодних документів, які б підтверджували факт передачі-прийняття послуг за договором між нею та позивачем підписано не було. Вже через деякий час після купівлі квартири, відповідач розшукала самого ОСОБА_4 на тему повернення сплачених попередньо грошових коштів, у звязку із тим, що послуги за договором не були фактично надані, однак, позивач відмовився їх повертати. Тому відповідач просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

11 серпня 2015 року в судовому засіданні надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, проте, ухвалою суду від 11 серпня 2015 року було відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог, наголошуючи на обставинах, що викладені у запереченні на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін та свідків по справі, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

13 березня 2014 року між сторонами було укладено договір про надання послуг на ринку нерухомості, відповідно до умов якого позивач зобовязаний виконати повний комплекс необхідних інформаційно-консультативних послуг повязаних з оформленням та підписанням договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а відповідач зобовязується сплатити за послуги у розмірі 1050 дол. США із внесенням завдатку у сумі 550 дол. США (а.с.6).

Відповідач 07 жовтня 2005р. придбала квартиру за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07.10.2005р. (а.с.9-10).

У судовому засіданні 26.10.2016 року як свідок був допитаний позивач ОСОБА_4, який пояснив суду, що цей об'єкт показувала ріелтор ОСОБА_7 Для відповідача був підібраний об'єкт та укладено договір, що і являє собою ріелторські послуги.

Свідок ОСОБА_7 показала, що відповідач просила її показати саме цю квартиру за адресою провул.Новокримський, 2 кв.4 у м.Дніпропетровську, яка сама знайшла за оголошенням. Квартиру продали без агентства. Вона також показала, що довідки збирає власник, а не агентство. Про те, що відповідач знайома була із власником квартири, вона мені не повідомила. Ми йшли конкретно дивитись цю квартиру.

Свідок ОСОБА_8, яка також була допитана у судовому засіданні, пояснила, що вона разом із подругою - ОСОБА_2 шукали квартири у мережі інтернет, та остання знайшла саме вищевказану квартиру, яку вони разом оглядали.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що у лютому відповідач почала шукати 1-кімнатну квартиру, вони разом дивились квартиру, яку відповідач знайшла за оголошенням, а саме за адресою: АДРЕСА_2. Коли агентство запропонувало їй квартиру, виявилося, що це та ж сама квартира, яку вона знайшла сама та вже домовлялася із її хазяїном про її огляд.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

Як випливає з матеріалів справи, показань свідків і викладених у судовому засіданні сторонами обставин, позивачем та відповідачем не заперечується той факт, що ОСОБА_2 було сплачено завдаток за вищевказаним договором у розмірі 550 дол. США, що також підтверджується п.2.3 Договору, тобто даний факт доказуванню не підлягає у відповідності ч.1 ст.61 ЦПК України.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, відповідачем було сплачено частину винагороди за інформаційно-консультативні послуги, проте, жодних доказів на підтвердження здійснення таких послуг позивачем, відповідно до умов договору, суду надано не було, крім того, навіть свідки з боку позивача підтвердили ту обставину, що квартиру знайшла сама відповідач, довідки на її оформлення збирала також вона, отже, є незрозумілим у чому саме полягали інформаційно-консультативні послуги, які нібито надав позивач.

Крім того, у договорі купівлі-продажу квартири не зазначено жодних посилань на агентство, за допомогою якого вчинявся правочин, що також свідчить про те, що позивачем будь-яких послуг за договором відповідачу надано не було.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено належними і допустимими доказами те, що ним було дійсно надано послуги позивачу та виконано умови договору належним чином, тому суд доходить висновку про необґрунтованість і безпідставність заявленого позову, відтак, у його задоволенні необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

У задоволенні цивільного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2016 року.

Суддя І.В. Тітова