АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Ляшенко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимчасового адміністратора Ларченко Ірини Миколаївни Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» про стягнення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що, 22 вересня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договори банківського вкладу. Так, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) №Д-Ф/15/1019-467, строк повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Дані кошти було зараховано на депозитний рахунок позивача НОМЕР_1 відкритий у вказаному банку. Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) №Д-Ф/15/1019-468, строк повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Дані кошти було зараховано на депозитний рахунок позивача НОМЕР_1 відкритий у вказаному банку.

Справа № 760/3311/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9162/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Згідно з п. 1.2 цих договорів банківський вклад був залучений на строк 94 дні, з 22 вересня 2015 року до 25 грудня 2015 року включно. За користування грошима банк зобов'язався нараховувати щомісячно 12,15% річних, які повинен був згідно з п.п 3.1. договорів сплачувати їх щомісячно. 18 грудня 2015 року у зв'язку із закінченням строків банківських вкладів позивач звернулась до банку із заявою про перерахування грошових коштів за укладеними депозитними договорами №Д-Ф/15/1019-467 «АВАНТ строковий+» від 22 вересня 2015 року та №Д-Ф/15/1019-468 «АВАНТ строковий+» від 22 вересня 2015 року. За даними виписки станом на 25 грудня 2015 року, на її банківських рахунках для розміщення депозитних коштів та перерахування відсотків обліковувались грошові кошти на загальну суму 2 086 359,65 доларів США.

25 грудня 2015 року вона подала банку платіжне доручення про перерахування грошових коштів в доларах США в сумі 2 086 359,65 дол. США з її поточного рахунку в ПАТ «АВАНТ-БАНК» (на якому за даними обліку банку вони були розміщені і зберігались), на її рахунок в ПАТ «АЛЬФА-БАНК», та згідно з відміткою на платіжному дорученні кошти були відправлені за зазначеними нею реквізитами 28 грудня 2015 року. Разом з тим, як з'ясувалось в подальшому, грошові кошти на рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» зараховані так і не були.

Таким чином, вважає, що відповідач обмежив її у доступі та розпорядженні власними грошовими коштами, чим порушив її законні права. Посилаючись на зазначені обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному. В апеляційній скарзі послалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник відповідача - Ляшенко М.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 22 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Авант-Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) №Д-Ф/15/1019-467 «Авант строковий+» на суму 1239564,20 доларів США, зі строком повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Грошові кошти були зараховані на депозитний рахунок позивача № 2723.

Крім того, 22 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Авант-Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/15/1019-468 «Авант строковий+» на суму 513321,01 доларів США, зі строком повернення вкладу - 25 грудня 2015 року, Грошові кошти були зараховані на депозитний рахунок позивача НОМЕР_1.

18 грудня 2015 року у зв'язку з завершенням строків банківських вкладів позивач звернулась до начальника відділення Київської регіональної дирекції ПАТ «Авант-Банк» із заявою про перерахування грошових коштів за укладеними депозитними договорами.

Станом на 25 грудня 2015 року на банківських рахунках позивача для розміщення депозитних коштів та перерахування відсотків обліковувались грошові кошти на загальну суму 2086359,65 доларів США.

25 грудня 2015 року позивач звернулась до банку з проханням видати їй грошові кошти в готівковій формі в касі банку, проте їй було відмовлено зважаючи на відсутність в банку грошових коштів в достатній кількості. Того ж дня, 25 грудня 2015 року, позивач подала відповідачу платіжне доручення про перерахування грошових коштів в доларах США в сумі 2086359,65 доларів США з її поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Авант-Банк», на її рахунок в ПАТ «Альфа-Банк». Платіжне доручення виконане не було.

Крім того, встановлено, що постановою Правління Національного банку України № 44 від 29 січня 2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 96 від 29 січня 2016 року про запровадження тимчасової адміністрації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 109 від 26 лютого 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Авант-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 262 від 26 лютого 2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи та ухвалення рішення в ПАТ «Авант-Банк» була введена тимчасова адміністрація та запроваджено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, що унеможливлює задоволення позову про стягнення банківського вкладу поза межами системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у яком введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який іншій спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі №6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, у справі № 6-1123цс16 від 13 червня 2016 року).

Встановивши, що на момент розгляду справи та ухвалення рішення у ПАТ «Авант-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки інший порядок задоволення вимог позивача, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливий.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги в тій частині, що банком неправомірно не виконане платіжне доручення, яке оформлено позивачем ще до запровадження в банку тимчасової адміністрації, що відмова у задоволенні позовних вимог до банку до внесення до Єдиного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, є необґрунтованою, колегія суддів відхиляє.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відмова у задоволенні вимог позивача грубо порушує її право власності, порушує закріплений як законодавством України, так і міжнародним законодавством принцип непорушності права власності, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення, оскільки порядок погашення боргів кредиторів, в тому числі і вкладників банку, встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є чинним і неконституційним не визнавався.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: