УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних.

Позивач зазначав, що відповідачка проживає у квартирі АДРЕСА_1, та є споживачем послуг теплопостачання. В зв'язку з несвоєчасною оплатою послуг за опалення та гаряче водопостачання за період з 01 листопада 2008 року по 31 липня 2011 року у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 3 789,22 грн, крім того нараховані 3% річних в розмірі 154,75 грн та збитки від інфляції в розмірі 478,89 грн.

В листопаді 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва був виданий судовий наказ, яким із ОСОБА_2 на користь ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» стягнуто заборгованість у розмірі 4 422,86 грн.

28 березня 2012 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва судовий наказ про стягнення боргу із ОСОБА_2 скасовано.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, та посилаючись на те, що відповідачем добровільно погашена сума заборгованості за теплову енергію в розмірі 3 789,22 грн, просив суд стягнути з відповідачки 3% річних в розмірі 154,75 грн та інфляційні втрати в розмірі 478,89 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» 3% річних в розмірі 154,75 грн, збитки від інфляції в розмірі 478,89 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла вказана вище касаційна скарга ОСОБА_2, яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК України процесуального строку.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних вище рішень першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

Крім того, в касаційній скарзі міститься клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору у зв'язку із скрутним майновим становищем.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведені в клопотанні про звільнення від сплати судового збору доводи є достатніми для його задоволення, тому клопотання підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2просить у своїй касаційній скарзі скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1.

В спірний період мешканцям будинку, в якому проживає відповідачка, позивачем були надані послуги централізованого опалення. Проте, відповідачка не повністю оплатила отримані послуги. Так, з 01 листопада 2008 року по 31 липня 2011 року заборгованість за надані послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, складала 4 422,86 грн, в тому числі, 3 789,22 грн основний борг за надані послуги, 154,75 грн, 3% річних, 478,89 грн інфляційні втрати.

У вересні 2011 року ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») звернулось із заявою про видачу судового наказу про стягнення вказаної суми заборгованості. 3 листопада 2011 року дана заява була задоволена та видано відповідний судовий наказ.

Між тим, 28 березня 2012 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва вказаний судовий наказ від 3 листопада 2011 року було скасовано.

22 листопада 2012 року під час розгляду даної справи відповідач погасила борг в розмірі 3789,22 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність боргу у відповідача перед ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», а тому вірно стягнув із ОСОБА_2 нараховані позивачем 3 проценти річних та інфляційні втрати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, в розмірі 154,75 грн та 478,89 грн відповідно.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подачу та розгляд касаційної скарги на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л.Ізмайлова