Дата документу 01.11.2016
ЄУ № 420/1361/16-ц
Провадження №2/420/690/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, зняття з реєстрації місця проживання, третя особа служба у справах дітей ОСОБА_8 районної державної адміністрації Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна, 270-в/2; зобовязати ОСОБА_8 селищну раду Новопсковського району Луганської області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна, 270-в/2. За даною адресою зареєстровані, але фактично не проживають більше року відповідачі: його син ОСОБА_6, невістка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_7 В добровільному порядку відповідачі відмовляються знятися з реєстрації, тим самим перешкоджають позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належною позивачу квартирою, а саме продати її. Син відповідача та невістка не проживають разом півтора роки, на даний час проживають за різними адресами, онука проживає разом з матірю. Оскільки порушуються права позивача, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 позов не визнала, надала до суду заперечення. Вважає позовні вимоги щодо визнання її з донькою такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстрації місця проживання такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що в 2008 році в процесі подружнього життя з ОСОБА_6 вони вирішили придбати особисте житло для сімї. Позивач запропонував оформити іпотеку на нього і вони з відповідачем погодилися. Вона з відповідачем ОСОБА_6 знайшли квартиру за адресою: смт. Новопсков, вул. Магістральна, 270-в/2, позивач оформив квартиру на себе, зареєстрував її, ОСОБА_6 та їх доньку за цією адресою як членів сімї, та вони разом сплачували кредит, виділяючи щомісячно кошти з сімейного бюджету. Влітку 2015 року у відповідача ОСОБА_3 погіршилися стосунки з ОСОБА_6, після чого позивач вигнав її з донькою з квартири. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_6 визнав позов, вважає що цей позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання відповідача ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірним житлом і зняття його з реєстрації місця проживання за даною адресою.

Відповідач ОСОБА_6 у заяві і у судовому засіданні від 18.10.2016 визнав позов повністю, пояснив, що дружина і їх донька не проживають у спірній квартирі з літа 2015 року. Дитину після зняття з реєстрації він зареєструє у належній йому на праві спільної сумісної власності квартирі за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_9), 270-б/32.

В судовому засіданні позивач та його представник на заявлених позовних вимогах наполягали з підстав, викладених в позові. Позивач зазначив, що не заперечує проти того, щоб його онука була зареєстрована в іншій належній йому квартирі і не проти, щоб вона проживала в ній, вимоги до відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підтримує та зазначає, що відповідача та її доньку він не виганяв з квартири та весь цей час поки вони не проживали в спірній квартирі не чинив перешкод їм.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки, та її представник позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні в частині визнання відповідача ОСОБА_3 та її доньки такими, що втратили право користування спірним житлом і зняття їх з реєстрації місця проживання за даною адресою.

Представник відповідача ОСОБА_8 селищної ради Луганської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2008 ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Карла Маркса, 270-в/2.

Як вбачається з інформації, наданої ОСОБА_8 селищною радою Новопсковського району Луганської області, відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ОСОБА_10), 270-в/2.

Згідно акту підтвердження не проживання від 05.07.2016, складеного депутатом ОСОБА_8 селищної ради, громадяни ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 фактично не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ОСОБА_10), 270-в/2.

З довідки № 2447, виданої ОСОБА_8 селищною радою 04.07.2016, вбачається, що ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ОСОБА_10), 270-в/2, але фактично не проживають за вказаною адресою з 01.07.2015.

Відповідно до витягу з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_8 районній державній адміністрації від 31.08.2016, зняття неповнолітньої ОСОБА_7 з реєстрації за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2, порушує права дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що відповідач ОСОБА_3 її донька. ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 (шлюб розірвано рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 18.08.2016) та мають спільну доньку ОСОБА_7 В серпні 2015 року до ОСОБА_3 зателефонував її чоловік ОСОБА_6 та сказав, щоб вона протягом трьох днів зібрала речі та виїхала з квартири за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2. ЇЇ доньку ОСОБА_3 разом з онукою ОСОБА_7 фактично вигнали з квартири.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що в серпні 2015 року відповідач ОСОБА_3 була в них в гостях, вони сиділи за столом, потім позвонив чоловік ОСОБА_3 та сказав, що в неї є три дні, щоб зібрати речі та виїхати з квартири за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2. ОСОБА_3 зателефонувала до свого свекра ОСОБА_1 і він також сказав, що їй треба виїхати з квартири. Коли приїхали за речами, позивач почав кричати, що це його речі. ОСОБА_13 пішла зі спірної квартири ще в серпні 2015 року добровільно та проживала зі своєю донькою у матері.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що влітку 2015 року ОСОБА_3 попросила його допомогти перевезти речі та сказала, що її свекор ОСОБА_1 вигнав її та доньку з квартири. Коли вони з ОСОБА_3 приїхали за речами, позивач не впускав їх до квартири. Свекор ОСОБА_3 казав, що це його квартира. Також ОСОБА_1 виганяв відповідача ОСОБА_6

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вони з чоловіком не знали, що ОСОБА_3 вивозить речі, чоловік це побачив з балкону та коли вони прийшли до квартири, жодних речей там не було. Свідок бажає зареєструвати онуку ОСОБА_7 в належній їй на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1, ОСОБА_6 квартирі за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_9), 270-б/32.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 пояснила, що проживала разом з чоловіком ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7 в квартирі за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2. В 2015 році стосунки з чоловіком погіршилися та він почав погрожувати їй та виганяти з квартири.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що коли в сина та невістки погіршилися сімейні відносини, він намагався зберегти сімю сина. Відповідача ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_7 з квартири він не виганяв. Причини, з яких невістка з онукою виїхали зі спірної квартири, йому невідомі.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, ст. 212 зазначеного Кодексу встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_6 в 2015 році склалися негативні стосунки. Як було встановлено в судовому засіданні, підтверджено показаннями свідків, що саме відповідач ОСОБА_6 почав виганяти ОСОБА_3 з квартири та саме на його вимогу остання зібрала речі та разом з донькою виїхала з квартири за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2. Позивач жодних протиправних дій по відношенню до відповідача ОСОБА_3 не вчиняв та не виганяв її з донькою з квартири.

За таких обставин вбачаються вимушені дії ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_7 щодо зміни місця проживання.

В той же час в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтвердила те, що саме її чоловік, а не свекор виганяв її з квартири. Повернутися до квартири протягом року відповідач з донькою не намагались. Позивач ОСОБА_1 перешкод відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не чинив, та не з його вини останні покинули квартиру.

Відповідно до ст. 107 ЖК України та роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 р. (з наступними змінами і доповненнями), наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт).

Судом встановлено, що в спірній квартирі речей відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 не залишилося та останні більше року не проживають в зазначеній квартирі.

Частиною 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право на житло є одним із найголовнішим невідємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. Це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в жилому приміщенні. При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не проживають в будинку за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2, з липня 2015 року та були відсутні за даною адресою понад 1 рік, не є власниками цього майна, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надали, то вони втратили право користування зазначеним жилим приміщенням та підлягають зняттю з реєстрації місця проживання за даною адресою.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти позивача та відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 судом не приймаються, оскільки не впливають на вирішення спору по суті та взагалі не стосуються предмету спору.

Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Із пояснень в судовому засіданні позивача вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані відповідачі його син - ОСОБА_6, невістка - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_7 як члени його сімї. Однак сімя сина розпалася. Син проживає за іншою адресою. Невістка та онука проживають в матері ОСОБА_3 Позивач не заперечує проти того, щоб його онука була зареєстрована в квартирі за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_9), 270-б/32. Судом було зясовано в судовому засіданні, що всі співвласники цієї квартири: ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_6 не заперечують проти реєстрації за вказаною адресою неповнолітньої дитини ОСОБА_7

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 3 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

А тому суд дійшов висновку про відсутність необхідності розлучати дитину з батьками, а тому визнає ОСОБА_7 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна (ОСОБА_10), 270-в/2, та вона підлягає зняттю з реєстрації місця проживання за даною адресою.

Суд також зауважує про те, що реєстрація дитини за іншою адресою не вплине на місце її проживання і своїм рішенням суд не вирішує питання, з ким буде проживати дитина.

На час розгляду справи дитина, хоча і зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає разом з матірю ОСОБА_3 за іншою адресою, а тому, окрім нового місця реєстрації, для дитини нічого не зміниться і жодним чином права дитини порушені не будуть.

Суд не приймає доводи третьої особи і витяг з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_8 РДА від 31.08.2016, оскільки представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що надаючи такий висновок, була зясована думка лише матері, натомість з батьком дитини служба у справах дітей з цього приводу не спілкувалась і його думка не зясовувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215, 222-233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, зняття з реєстрації місця проживання, третя особа служба у справах дітей ОСОБА_8 районної державної адміністрації Луганської області, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: смт. Новопсков, Луганська область, вул. Магістральна, 270-в/2.

Зобовязати ОСОБА_8 селищну раду Новопсковського району Луганської області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 по 275,60 грн. з кожного в рахунок відшкодування судового збору

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2016.

Суддя:

ОСОБА_16