Справа № 162/498/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Труш В.О.
Провадження № 22-ц/773/289/16 Категорія: 34 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Осіпука В.В.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

за участю секретаря Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Любешівського районного суду від 29 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду від 29 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 915, 90 грн. у відшкодування майнової шкоди та 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 08 лютого 2016 року в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 січня 2015 року на 120 км автодороги Р-14 сполученням Луцьк-Любешів-КПП Дольськ ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 12 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Провадження у даній справі закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 124).

Постановою цього ж суду від 5 листопада 2015 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за недоведеністю його винуватості (а.с. 125).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 перед третіми особами, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відповідно до Полісу № АС/5009390/0313/14 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 квітня 2014 року. П. 4 Полісу визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), який складає 50 000 грн., франшизу встановлено в розмірі 500, 00 грн. (а.с. 91).

Як убачається з акту огляду транспортного засобу від 16.01.2015 року, складеного з участю сторін спору і підписаного ними, більшість пошкоджених під час ДТП деталей на автомобілі позивача ОСОБА_1 підлягають заміні (а.с. 93).

Згідно експертного висновку/калькуляції № від 22 січня 2015 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 25 097, 73 грн. Вартість відновлювального ремонту цього ж транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу становить 17 681, 83 грн. (а.с. 101-105).

Враховуючи ту обставину, що страховою компанією позивачу відшкодовано 17 181, 83 грн. вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «ВАЗ 2107» з урахуванням зносу пошкоджених деталей за мінусом франшизи в розмірі 500 грн., висновок суду про повне виконання страховиком своїх зобов'язань перед позивачем є правильним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом статті 1194 цього Кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3, як особи винної у вчиненні ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно із ч.ч. 1, 2 п. 3, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну, шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог зазначених норм закону та роз'яснень Пленуму Верховного суду України, вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 2 000 грн., врахувавши характер та обсяг душевних страждань, яких позивач зазнав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідача про скасування судом апеляційної інстанції постанови про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не спростовують правильних висновків суду, з огляду на те, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, і дають йому право на перегляд оскаржуваного ним рішення за нововиявленими обставинами, в порядку ст. 361 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, рішення Любешівського районного суду від 29 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді