Справа № 372/266/15-ц Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/5277/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 23.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Сушко Л.П.., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бєлломі Олена Віталіївна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому після касаційного перегляду справи уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним розпорядження Обухівської РДА від 29 грудня 2003 року № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність третіх осіб земельних ділянок загальної площею 9,0030 га; визнати недійсним п. п. 2 додатку до п. 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради від 18 серпня 2006 року № 9 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території Старобезрадичівської сільської ради»; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бєлломі О.В. від 24 лютого 2016 року № 28417332 про реєстрацію права власності за ПАТ «Європейський газовий банк» на земельну ділянку площею 9,0030 га; визнати недійсним договір іпотеки від 30 вересня 2013 року № 2270, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Європейський газовий банк»; витребувати з незаконного володіння «Європейський газовий банк» на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» земельну ділянку площею 9,0030 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради, вартістю 958 500 грн.

Під час розгляду справи представник ПАТ «Європейський газовий банк» у письмових заявах порушив питання про закриття провадження в частині вимог прокурора щодо скасування рішення приватного нотаріуса та витребування спірної земельної з незаконного володіння банку, посилаючись на те, що справа у цих частинах підлягає розгляду за правилами адміністративного та господарського судочинства відповідно.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року в задоволенні заяв відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги заяви.

Заслухавши доповідь судді апеляційного, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтями 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор просив визнати недійсним розпорядження та рішення органів місцевого самоврядування, визнати недійсним договір іпотеки, укладений між відповідачами, скасувати рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності банку на предмет іпотеки та витребувати земельну ділянку з його незаконного володіння.

Тобто, спірні правовідносини виникли у зв'язку зі спором щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 9,0030 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради, на підставі розпорядження Обухівської РДА від 29 грудня 2003 року № 746 та рішення Старобезрадичівської сільської ради від 18 серпня 2006 року № 9, а як наслідок законності передачі земельної ділянки в іпотеку ПАТ «Європейський газовий банк» та державної реєстрації права власності банку на предмет іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бєлломі О.В. в порядку звернення стягнення на цей предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Таким чином, позовні вимоги, які заявлені щодо нерухомого майна і не стосуються дотримання державним реєстратором процедури здійснення державної реєстрації, належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції вірно врахував, що правовідносини, які склались між сторонами, стосуються захисту майнових прав держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» на земельну ділянку площею 9,0030 га, підстав набуття права власності ОСОБА_3 та ПАТ «Європейський газовий банк» на цю земельну ділянку, а також зміни її цільового призначення, а тому прокурор має право порушувати питання про захист порушеного права держави, зокрема щодо скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ПАТ «Європейський газовий банк».

У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно.

Крім того, вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бєлломі О.В. від 24 лютого 2016 року № 28417332 про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ПАТ «Європейський газовий банк» не можуть бути розглянутими окремо від інших позовних вимог заявлених в рамках даного позову, оскільки вказані вимоги взаємопов'язані і є наслідком вирішення основних вимог.

Враховуючи наведене, доводи представника банку про те, що провадження у справі в частині вимог про скасування рішення приватного нотаріуса слід закрити, оскільки даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, є необґрунтованими.

Разом з тим, заявник вважає, що вимога прокурора про витребування спірної земельної з незаконного володіння має розглядатися господарським судом, оскільки вона пред'явлена окремо до банку як юридичної особи, а спільним є лише предмет витребування.

Пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги ст. ст. 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, тобто учасниками спору є підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У зв'язку з цим вищезазначений спір, що виник між сторонами, за своїм суб'єктним складом не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження в частині позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса та витребування спірної земельної з незаконного володіння постановлена відповідно до вимог матеріального й процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П..Сушко

М.А. Яворський