Справа № 487/4685/15-ц
Провадження № 2/487/100/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29.02.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

секретаря Уманського І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Наталія Валеріївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті батьків залишилася спадщина - квартира АДРЕСА_1, яка на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.1991 р., посвідченого нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3-3817, належала ОСОБА_5 На момент смерті спадкодавця в квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, проте свідоцтв про право на спадщину на квартиру не отримали. 10.07.2008 р. його мати ОСОБА_6 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу. 09.06.2015 р. він звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової Н.В., та постановою №115/02-31 від 09.06.2015 р. йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_2 повідомив, що має право на обов*язкову частку у спадщині після смерті матері. Позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.; надати заповіт до ТВБВ №10014/0187 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 55, щодо грошових коштів на ім*я ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. В заяві від 25.02.2016 р. позивач, зменшивши позовні вимоги, остаточно просив визнати за ним право власності на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. його матері - ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив іх задовольнити, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, вважаючи, що як позивачу, так і відповідачу повинно належати по ? частці спірної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки ОСОБА_6 в установленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на ? частку квартири.

Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Н.В. у судове засідання не з*явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом*якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (в редакції ІНФОРМАЦІЯ_2), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, колі і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини, згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини, за нормами ст. 526 ЦК УРСР, визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За нормами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (ст. 560 ЦК УРСР).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.1991 р., посвідченого нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3-3817.

Згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 6) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.01.1955 року.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім*ю, в редакції, що діяла на час набуття права власності на майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сіпльною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

За таких обставин, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належало по ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_3.

ОСОБА_6 не отримувала свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя.

З огляду на вищевказані обставини, до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшло право власності на ? частку квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Зі спадкової справи №570/2007, заведеної 16.07.2007 р. після смерті ОСОБА_5, вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 з ним постійно проживали та були зареєстровані його дружина - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_2, які відповідно до чинного на той час ЦК УРСР ввжаються такими, що фактично прийняли спадщину. Відповідно до правил ст. 529 ЦК УРСР, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 мали право на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді ? частки квартири.

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 16.07.2007 р. отримали лише свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_5 у вигляді грошових вкладів, з належними відсотками, виплатами, які знаходяться на зберіганні у філії Ощадбанку ТВБВ №8351/01 Міського відділення м. Миколаєва.

Таким чином, оскільки спадщина на ? частину вказаної квартири відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, хибними є доводи відповідача та його представника із посиланням на ст. ст. 182, 1299 ЦК України про те, що ОСОБА_6 в установленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на ? вказаної квартири, тому у неї не виникло право власності. На момент набуття ОСОБА_6 прав власності на спірне нерухоме майно, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а норм ст. 182 ЦК України взагалі не існувало.

З огляду на викладене частка ОСОБА_6 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 3/4 : ? як спільна власність подружжя, ? як спадкоємця після смерті чоловіка ОСОБА_5

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 5).

10.07.2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1.(а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 7).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. було заведено спадкову справу №56/2014, за даними якої син померлої позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк (11.11.2014 року).

На момент смерті спадкодавця та звернення ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини, правовідносини підлягають регулюванню за нормами ЦК України 2004 року.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.1, 2 ст. 1236 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, та для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296,1297 ЦК України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової Н.В. від 09.06.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв*язку з тим, що ОСОБА_2 - син померлої ОСОБА_6 вважає себе спадкоємцем, передбаченим ст. 1241 ЦК України (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на час смерті матері ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований разом з останньою. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час смерті ОСОБА_6 виповнилося 58 років, він не має статусу інваліда, а є пенсіонером, що отримує пенсію за вислугою років з 20.01.2014 р. Проте для визначення прва на обов*язкову частку у спадщині, непрацездатність встановлюється на підставі загального пенсійного віку.

Таким чином, відповідач не відноситься до переліку осіб, визначених ст.1241 ЦК України, які мають право на обов*язкову частку у спадщині.

Зазначене свідчить про неможливість одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, а тому звернення його до суду з вимогами про визнання, в судовому порядку, права власності на 3/4 часток квартири за адресою: АДРЕСА_5, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 відповідає нормам діючого законодавства.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1044 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім*ю, ст.ст. 524-526, 529, 548, 549, ст.ст. 5, 392, 1220, 1223, 1225, 1226, 1235, 1236, 1241, 1258, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Наталія Валеріївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1044 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева