1Справа № 335/8841/16-ц 2/335/1867/2016
28 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшової Ю.І. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання втративши право на житлову площу та користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, -
Позивачі звернулись до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначали, вони є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва №937 про право власності на житло від 10.06.1998 року, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя та на підставі договору дарування, посвідченого 7ю Запорізькою нотаріальною конторою 13.12.2007 року № 2712. У зазначеній квартирі зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та зареєстрований відповідач ОСОБА_4. З 2009 року відповідач жодного разу за вказаною адресою не зявлявся, родині стосунки не підримує. Просили суд визнати ОСОБА_4, таким, що втратив право на житлову площу та користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 та зняти його з реєстрації у вказаній квартирі.
Позивач ОСОБА_3 надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, підтримала викладене в позовній заяві, наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, підтримала викладене в позовній заяві, наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився повідомлений належним чином.
У судові засідання по цій справі відповідач повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, про що свідчить наявні в матеріалах справи поштові конверти, які повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», заперечень до позовної заяви не надав, тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, а також зазначеними положеннями Цивільного кодексу України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися i розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших ociб.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо про їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди не потрібно.
Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.
Відповідно до частин 1,4 статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до свідоцтва №937 про право власності на житло від 10.06.1998 року, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя та на підставі договору дарування, посвідченого 7ю Запорізькою нотаріальною конторою 13.12.2007 року № 2712 право власності на квартиру належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Згідно адресно- довідкового бюро від 19.09.2016 року встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за місцем реєстрації зареєстрований у 2007 році, але не проживає, тобто понад один рік без поважних причин. Підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення судом не встановлено.
Судом встановлено, що відповідач по справі не є членом сім'ї позивача, проте досі зареєстрований та мешкає у квартирі 32 по вул. Перемоги, б. 87А, чим чинить позивачам перешкоди у здійсненні права власності (володіння, користування та розпорядження) цією квартирою.
Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11 зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
За таких обставин суд визнає ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 32 у будинку № 87А по вул Перемоги в місті Запоріжжя, що належить позивачам на праві власності.
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
В розумінні ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ОСОБА_4 є особою, яка позбавлена права користування житловим приміщенням, а тому підставою для зняття його з реєстраційного обліку є рішення суду. У разі відмови Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в особі ВВРФО у Вознесенівському районі здійснити зняття з реєстрації відповідача на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені.
Крім того, у зв'язку з тим, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у задоволенні вимог про зняття з реєстрації суд відмовляє .
Покласти судові витрати на відповідача позивачі не просять, відтак, судові витрати суд залишає за позивачами.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 208-209, 212-215,218,224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 Михайлвни до ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання втративши право на житлову площу та користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 32 у житловому будинку № 87-А по вулиці Перемоги в місті Запоріжжі.
В решті частині вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою в 10-денний строк з дня отримання заочного рішення.

Суддя Ю.В. Апаллонова