Ухвала

іменем України

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки, за касаційними скаргами представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, та ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом та, змінивши предмет позовних вимог, просила визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 19 в частині оформлення права власності на садовий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, свідоцтво про право власності на це майно від 07 липня 2012 року, рішення реєстратора КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності, відновити межі земельної ділянки ОСОБА_6 шляхом знесення за рахунок відповідачки її садового будинку на відстань 3 м від межі їх земельних ділянок та огорожі № 5 в частині, що виступає в середину земельної ділянки ОСОБА_6

На обгрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що вони є суміжними землевласниками, межі їх земельних ділянок погоджені та встановлені, однак відповідачка побудувала на своїй земельній ділянці садовий будинок площею 140,7 кв. м та огорожу, частина яких виступає за межі її земельної ділянки та займає частину земельної ділянки позивачки, що порушує її права.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 19 в частині оформлення права приватної власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 липня 2012 року, видане Старопетрівською сільською радою ОСОБА_7 на садовий будинок, та рішення реєстратора КП Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 11 липня 2012 року, реєстраційний номер 37075849, номер запису 76 в книзі 1 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на цей будинок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивачки просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відновлення меж земельної ділянки шляхом знесення з неї садового будинку та огорожі за рахунок відповідачки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці вимоги.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом.

Свої вимоги мотивують порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка здійснила реконструкцію літньої кухні у садовий будинок на існуючому фундаменті на тому ж місці та отримала свідоцтво про право власності на нього у встановленому законом порядку і не порушувала встановлені межі з земельною ділянкою позивачки, тому її право власності не порушено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що будинок відповідачки частково збудований на земельній ділянці позивачки внаслідок чого її ділянка зменшена на 18,2 кв. м, що порушує її права і є підставою для скасування правовстановлюючих документів на будинок, які видані незаконно.

Разом із тим, оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження того, що проведення перебудови є неможливим або відповідачка відмовляється від її проведення, підстав для звільнення її земельної ділянки та відновлення її прав шляхом знесення будинку немає.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,091 га на території с. Старі Петрівці у СТ «Колективна праця» Вишгородського району Київської області, а ОСОБА_7 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,054 га згідно з державними актами, виданими 06 серпня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 20 лютого 1998 року № 19.

Згідно з планами зовнішніх меж земельних ділянок на державних актах, суміжні межі земельних ділянок являють собою пряму лінію.

02 листопада 1997 року межі земельних ділянок встановлені на місцевості та між сторонами погоджено їх межі згідно з відповідними актами.

Рішенням виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 26 квітня 1999 року № 42 вирішено оформити право приватної власності на садовий будинок по АДРЕСА_1 з надвірними будівлями: гараж, літня кухня, сарай, огорожа, тротуар за ОСОБА_7, та 11 травня 1999 року відповідачці видано свідоцтво про право власності.

Рішенням виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 19 на підставі заяв ОСОБА_7 вирішено оформити за нею право приватної власності на двоповерховий з підвалом садовий будинок площею 140,7 кв. м на її земельній ділянці, на підставі якого 07 липня 2012 року їй видано державний акт та 11 липня 2012 року проведено реєстрацію права власності у КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації».

Листом прокуратури Вишгородського району Київської області від 30 листопада 2012 року № 2639 за зверненням ОСОБА_6 повідомлено, що з матеріалів технічної інвентаризації садового будинку ОСОБА_7 вбачається, що садовий будинок площею 140,7 кв. м узаконений як самочинно збудований у 2006 році замість знесеної літньої кухні, загальною площею 12,5 кв. м 1972 року забудови. Перевіркою встановлена невідповідність у документах інвентаризаційної справи та державному акті на право приватної власності відповідачки, що виражається у тому, що частина її садового будинку та огорожі виступають за лінію «А» - «В», позначену в державному акті від 06 серпня 1998 року, яка межує із земельною ділянкою позивачки.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на будинок на абрисі земельної ділянки межа земельної ділянки поруч із будинком має виступ по формі будинку.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2014 року фактично на час обстеження земельна ділянка позивачки зменшена на 18,2 кв.м. за рахунок того, що на її ділянці частково розташований будинок відповідачки, фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не відповідають даним Державного земельного кадастру та межам, зазначеним в державному акті на право приватної власності.

Розташування будинку літ. Д на ділянці суперечить вимогам п. 2.3 ВБН 43-85 ** «Забудова територій колективних садів, будівлі та споруди. Норми проектування». 8,9 м огорожі № 5 знаходяться в межах земельної ділянки ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 10, 213, 303 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та правильності його висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не навів мотивів на спростування встановлених судом обставин.

Не перевірив доводів відповідачки та висновків суду першої інстанції про наявність рішення апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2010 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про знесення об'єкта самовільного будівництва, та встановлено, що відповідачка провела реконструкцію літньої кухні, 1972 року забудови, на садовий будинок на цьому ж фундаменті та на тому ж самому місці, і у плані земельних ділянок у зв'язку із помилкою не було враховано цю будівлю і ці обставини не потребують доказування, як передбачено ст. 61 ЦПК України, не надав цьому рішенню відповідної оцінки та не навів мотивів.

Не перевірив доводів відповідачки про те, що ще з 1999 року ОСОБА_7 мала право власності на садовий будинок та провела його реконструкцію на тому ж місці в межах своєї земельної ділянки, а при набутті позивачкою у власність суміжної земельної ділянки цей будинок був розташований на цьому ж місці, однак відбулась помилка щодо суміжних меж їх земельних ділянок, встановлених у державних актах, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Отже, суд не з'ясував, які ж дійсні межі земельних ділянок сторін у справі та які були погоджені між ними і яка їх межа була при набутті позивачкою своєї земельної ділянки у власність та видачі державних актів, чи був там розташований спірний садовий будинок, коли відповідачка набула право власності на нього, а відтак, чи правомірно оформлено право власності на реконструйований садовий будинок та чи змінювались у зв'язку з цим межі їх земельних ділянок і чи порушені права позивачки, а пославшись на те, що частина будинку відповідачки згідно з висновком експерта розташована на земельній ділянці позивачки, тому виконавчий комітет надав дозвіл, а сільська рада видала свідоцтво про право власності на цей будинок незаконно, оскільки між земельними ділянками не дотримано визначеної законом відстані до сусідньої межі, зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову.

Не перевірив, чи мала місце помилка у плані земельних ділянок та чи є підстави для скасування виданих відповідачці правовстановлюючих документів на будинок у зв'язку з цим, не встановив, чи порушені з урахуванням цього вимоги закону щодо відстані між земельними ділянками, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Разом із цим, встановивши, що будинок та огорожа частково розташовані на земельній ділянці позивачки, а вона не надала доказів неможливості перебудови, та у зв'язку з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про їх знесення, не встановив, чи можливо здійснити відповідну перебудову та у який спосіб підлягають відновленню права позивачки щодо її земельної ділянки.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до цього суду, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційні скарги потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, та ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович