Номер провадження 2/754/888/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенка С.В.,

при секретарі - Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23 921,32 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.08 року позивачем надано ОСОБА_1 кредит терміном до 23.04.09 року на суму 5 400 грн. на споживчі цілі зі сплатою 12 % річних. Банк свої зобов′язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовну заяву у повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подав заяву про застосування строку позовної давності.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.04.08 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит терміном до 23.04.09 року на суму 5 400 грн. на споживчі цілі зі сплатою 12 % річних.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов′язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

У зв'язку із тим, що відповідач факт отримання коштів не заперечував, кошти позивачу не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, а тому право позивача є порушеним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Виходячи з наведеного вищезазначений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим.

Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Офіційне тлумачення статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надано також Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.11 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, наданих позивачем, сторони встановили строк позовної давності тривалістю у п'ять років.

Ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з кредитного договору, строк повернення кредитних коштів становить до 23.04.09 року. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише 02.11.15 року.

У зв'язку із тим, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу сплив, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано,суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий