АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3537/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Укранець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» про стягнення банківського вкладу та упущеної вигоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» (далі - відповідачі або Фонд), в якому просила стягнути з ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» на свою користь банківський вклад у сумі 20 000,00 грн. та упущену вигоду в розмірі 2 211,00 грн., вказуючи на те, що відповідач в порушення умов укладеного договору банківського вкладу не повернув їй грошові кошти.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2015 позов задоволено частково - стягнуто з ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» на користь ОСОБА_3 депозитні кошти в сумі 20 000 грн. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено. Також стягнуто з ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про не повернення позивачу вкладу, оскільки коштами з даного вкладу позивачкою був поповнений інший вклад, що підтверджується належними доказами. Також, суд залишив поза увагою те, що суми банківських вкладів були виплачені позивачці, за виключенням суми в розмірі 1 613,84 грн., яка була включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Крім цього, суд першої інстанції не дав належну оцінку тому, що в банку було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, а відтак й судом не було застосовано вимоги спеціального законодавства - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачка в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду залишити без змін.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» не в повному обсязі виконав умови договору банківського вкладу «Поринь у відпустку» № 7317 від 28.02.2013 та не здійснив виплату позивачці депозитних коштів, у зв'язку з цим ці кошти підлягають стягненню з банку. Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди суд виходив з її недоведеності.

З висновком суду про стягнення коштів погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2013 між АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу № 7317, згідно якого на рахунок поступили кошти у розмірі 20 000,00 грн.

28.08.2013 позивачка зняла кошти та відсотки у касі у розмірі 21 922,77 грн., що підтверджується випискою по рахунку.

Також, 26.04.2013 між АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_3 було укладено інший договір банківського вкладу № 8542 з процентною ставкою, вище ніж у договору № 7317 та у той же день було внесено 32 000,00 грн.

У день закінчення договору № 7317, а саме 28.08.2013 позивачка зняла всю суму з відсотками і поклала на договір № 8542 банківського вкладу 24 000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки та квитанцією про внесення коштів (а.с. 8).

Твердження позивачки про те, що їй не було зараховано кошти в сумі 20 000 грн. на її інший депозитний рахунок, а також посилання на те, що в цей день вона принесла до банку власні кошти в сумі 22 000 грн. і поповнила депозитний рахунок на цю суму і таким чином її рахунок мав би бути поповнений на суму 42 000 грн., не підтверджуються належними і допустимими доказами. Так, згідно заяви на видачу готівки позивачці 28.08.2013 було видано 20 000 грн. і цього ж дня остання поповнила свій рахунок на 24 000 грн., що також підтверджується роздруківкою з історії вкладів позивача (а.с. 126-159).

Слід також зазначити, що на протязі дії договору № 8542 позивачка постійно поповнювала свій вклад та 26.05.2014 через касу зняла всю суму з відсоткам, а саме 94 658,20 грн., що також підтверджується роздруківкою з історії вкладів позивача (а.с. 126-159).

26.05.2014 позивачка уклала інший договір банківського вкладу № 6789/15322/2014 і внесла на рахунок 50 000,00 грн.

06.02.2015 Банком було переведено 53 377,24 грн. (сума з відсотками, які були нараховані до введення тимчасової адміністрації) до ФГВФО, згідно переліку вкладників.

На суму 1 613,84 грн. ОСОБА_3 було включену до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

З наведеного вбачається, що суд не звернув уваги на те, що усі кошти по договорам № 7317 та № 8542 були повернуті позивачці до введення тимчасової адміністрації, а кошти та відсотки по Договору банківського вкладу № 6789/15322/2014 були виплачені через ФГВФО та на суму 1 613,84 ОСОБА_3 було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Крім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що постановою Правління НБУ № 597 від 24.09.2014 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ЕКСПОБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

25.09.2014 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняте Рішення № 97 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «КБ «ЕКСПОБАНК».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 № 139 призначено з 05.12.2014 уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» Волощука І.Г.

Постановою Правління Національного банку України № 41 від 22.01.2015 АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

26.01.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняте Рішення № 15 про запровадження процедури ліквідації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» Волощука І.Г. (далі - Уповноважена особа Фонду).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Також уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 1 ст. 26 Закону визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень.

Але згідно до ч. 1 ст.26 Закону в редакції, чинній на день запровадження тимчасової адміністрації в Банку, Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом.

Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, згідно якої кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

На підставі вищенаведеного розрахунок по вимогам вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, здійснюється у четвергу чергу задоволення вимог кредиторів.

Частиною 4 зазначеної норми встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги.

Таким чином, задоволення вимог окремих кредиторів Банку поза межами ліквідаційної процедури не допускається.

Згідно статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимоги кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні належні законні підстави для висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми вкладу.

В частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди, рішення суду сторонами фактично не оскаржено.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та вбачає за необхідне скасувати рішення суду лише в частині стягнення суми вкладу та судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даної вимоги. В частині відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення упущеної вимоги рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на користь ОСОБА_3 банківського вкладу в сумі 20 000 грн. та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на користь держави судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» про стягнення банківського вкладу - відмовити.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва