Справа№ 640/1625/16-ц
"18" березня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,
при секретарі - Газіній О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №840/4-27/16/1/7-009 (з наступними змінами і доповненнями) на загальну суму 250 000,00 грн. зі сплатою 18,0 процентів річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 12.04.2012 р. Додатковою угодою № 1 від 25.12.2007 року викладено в новій редакції статтю 1 договору кредиту, встановлено максимальний ліміт заборгованості у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. Додатковою угодою № 2 від 01.07.2008 року доповнено додаток № 1 до договору кредиту. Додатковою угодою № 3 від 28.03.2012 року змінено назву договору кредиту та викладено його у новій редакції. Договором про внесення змін № 4 від 26,03.2013 р. встановлено певну частину заборгованості до погашення та її черговість. Договором про внесення змін № 5 від 26.03.2013 року до договору кредиту змінено процентну ставку на 19,5 % річних, встановлено черговість погашення платежів. Договором про внесення змін № 6 від 16.04.2014 року до договору кредиту встановлено черговість погашення платежів по кредиту. Договором про внесення змін № 7 від 16.04.2014 року встановлено порядок погашення залишку заборгованості за кредитом. Договором про внесення змін від 10.03.2015 р. до договору кредиту встановлено відсоткову ставку в розмірі 10 % протягом дванадцятимісячного строку.
В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 квітня 2007 року було укладено іпотечний договір № 840/5-27/16/10/7-170, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляда Т.Г., зареєстровано в реєстрі за № 329. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Відповідно до умов вказаного іпотечного договору ОСОБА_2 зобов'язалась за виконання ОСОБА_1 його обов'язків за кредитним договором, надавши в іпотеку належне їй на праві приватної власності майно.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як зазначено в п. 1.2.2. Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» банк є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».
13 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання було укладено кредитний договір № 840/4-27/16/10/7-170. Відповідно до п. 1.1.1. договору надання кредиту повинно було здійснюватись окремими частинами (траншами) зі сплатою 18 (вісімнадцять) процентів річних за кредитом та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в додатку 1 до даного договору, який є невід'ємною складовою частиною цього договору в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 250 000 грн. 00 коп., а відповідач ОСОБА_1 зобов'язався, відповідно до п. 3.3.6., 3.3.7., 3.3.8. договору, погасити кредитору в повному обсязі кредит в строк, встановлений в пп. 1.1.1., 3.3.15. цього договору; сплачувати кредитору проценти та комісії в строки, встановлені в п. 2.4, 2.5 цього договору; сплачувати кредитору неустойку (пеню, штраф) в строк, встановлений у п. 2.6 цього договору.
До вказаного договору вносились зімни: Додатковою угодою № 1 від 25.12.2007 року викладено в новій редакції статтю 1 договору кредиту, встановлено максимальний ліміт заборгованості у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. Додатковою угодою № 2 від 01.07.2008 року доповнено додаток № 1 до договору кредиту. Додатковою угодою № 3 від 28.03.2012 року змінено назву договору кредиту та викладено його у новій редакції. Договором про внесення змін № 4 від 26.03.2013 р. встановлено певну частину заборгованості до погашення та її черговість. Договором про внесення змін № 5 від 26.03.2013 року до договору кредиту змінено процентну ставку на 19,5 % річних, встановлено черговість погашення платежів. Додатком №1 до договору про внесення змін №5 до договору кредиту встановлено графік погашення заборгованості за кредитом. Договором про внесення змін № 6 від 16.04.2014 року до договору кредиту встановлено черговість погашення платежів по кредиту. Договором про внесення змін № 7 від 16.04.2014 року встановлено порядок погашення залишку заборгованості за кредитом. Договором про внесення змін від 10.03.2015 р. до договору кредиту встановлено відсоткову ставку в розмірі 10 % протягом дванадцятимісячного строку.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Зі змісту вищевказаного кредитного договору вбачається, що ним визначені всі суттєві умови кредитних договорів щодо виду банківських послуг, строку дії договорів, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші, при цьому ОСОБА_1 погодився з ними, в підтвердження чого поставив свій особистий підпис.
До вказаного договору іпотеки вносились зміни: Договором про внесення змін та доповнень №1 від 25.12.2007 року до іпотечного договору № 840/5-27/16/10/7-170; Договором № 2 про внесення змін та доповнень від 28.03.2012 р. до іпотечного договору № 840/5-27/16/10/7-170; Договором № 3 про внесення змін та доповнень від 26.03.2013 р. до іпотечного договору № 840/5-27/16/10/7-170.
Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав кредитні кошти, перерахувавши їх на рахунок відповідача, що підтверджується: листом-заявкою на кредит/транш № 1 від 26 грудня 2007 року; листом-заявкою на кредит/транш б/н від 16 квітня 2007 року; листом-заявкою на кредит/транш №1 від 10 квітня 2008 року; листом-заявкою на кредит/транш №1 від 16 квітня 2008 року; листом-заявкою на кредит/транш №1 від 24 квітня 2008 року; заявою на перерахування кредитних коштів № 1 від 15 травня 2008 року; заявою на перерахування кредитних коштів №1 від 30 травня 2008 року; заявою на перерахування кредитних коштів №1 від 4 червня 2008 року; заявою на перерахування кредитних коштів №1 від 05 вересня 2008 року; заявою на перерахування кредитних коштів №1 від 30 вересня 2008 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до умов кредитного договору (п.п. 3.3.6., 3.3.7., 3.3.8.) відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, комісій, також сплати неустойки (пені, штрафу), у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін.
Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачем ОСОБА_1 з 21.10.2014 р. неодноразово порушувались строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до п. 2.3. кредитного договору нарахування проценті за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360», де «факт» - це фактична кількість днів у період, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році.
Відповідно до п. 4.1. договору кредиту у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, комісій, зазначених у п.п. 1.1.1., 3.3.6.1., 3.3.14., 2.4., 2.5. цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період виконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність у відповідача підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №840/4-27/16/1/7-009 від 13 квітня 2007 року, наданого позивачем, за відповідачем станом на 22 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 655 214,47 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом в розмірі 451 929,42 грн., суми заборгованості за відсоткам в розмірі 163 490,77 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 5 611,29 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 8 931,61 грн., суми заборгованості за комісіями в розмірі 12 934,03 грн., інфляційних витрати за кредитом в розмірі 4 865,43 грн., інфляційних витрати за відсотками в розмірі 7 451,92 грн.
Судом встановлено, що до теперішнього часу свої зобов'язання за кредитним договором №840/4-27/16/1/7-009 від 13 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_1 не виконав.
Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержавтель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання.
Як вбачається із вищевказаного розрахунку заборгованості, відповідач
ОСОБА_1 припинив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК).
За п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співвмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, зіставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочерговість задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 200 000 гривень, в той час як загальна сума заборгованості за кредитним №840/4-27/16/1/7-009 від 13 квітня 2007 року складає 655 214,47 гривень.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Така ж правова позиція викладена в абзаці першому п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки-шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».
Згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Таким чином, Закон України «Про іпотеку» і положення іпотечного договору передбачають такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням іпотекодержателю всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
З огляду на те, що відповідач зобов'язання щодо своєчасного погашення суми за кредитним договором та сплати процентів не виконує, розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором значно перевищує суму іпотеки, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ПАТ «Укрсоцбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу зазначеної квартири будь-якій особі покупцеві на умовах та в порядку, визначеними ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Позовні вимоги в частині передання предмету іпотеки на час його реалізації
ПАТ «Укрсоцбанк» з правом обладнання квартири новими охоронними пристроями та укладення договорів на охорону квартири з спеціалізованими підприємствами, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотеко держателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
В порушення зазначених вимог, позивачем в позовній заяві не зазначена мета для передання предмету іпотеки на час його реалізації ПАТ «Укрсоцбанк». Факту неналежного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням судом не встановлено. Крім того, договором іпотеки зазначене питання не врегульоване, а повноваження іпотекадержателя щодо обладнання квартири новими охоронними пристроями та укладення договорів на охорону квартири з спеціалізованими підприємствами, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів взагалі не передбачені Законом України «Про іпотеку».
Всі інші вимоги щодо надання позивачу окремих прав та повноважень щодо предмету іпотеки не підлягають задоволенню, оскільки порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішенням передбачений відповідним розділом Закону України «Про іпотеку» і не потребує окремої регламентації в судовому рішенні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 526, 530, 528, 611, 629, 638, 640, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
Надати право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, задовольнити свої вимоги за кредитним договором № 840/4-27/16/1/7-009 від 13 квітня 2007 року у розмірі 655 214 (шістсот п'ятдесят п'ять тисяч двісті чотирнадцять) гривень 47 копійок.
Надати ПАТ «Укрсоцбанк» право на продаж предмету іпотеки, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, будь-якій особі покупцеві від свого імені, на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2 виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17.03.1998 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, який проживає: АДРЕСА_1/ та ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_4, виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 25 вересня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка поживає: АДРЕСА_1/ на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір в розмірі 9 828 /дев'ять тисяч вісімсот двадцять вісім/ грн. 22 коп.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко