РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення коштів, моральної шкоди, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідачів, ОСОБА_2, ВАТ НАСК «Оранта», в якому після чисельних зменшень та збільшень, прийнятих судом, остаточно просить:

-стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» 50000 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту автомобіля позивача, а також 2000 грн. шкоди заподіяної здоровю позивача, внаслідок ДТП;

-стягнути з ОСОБА_2 13568,57 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту автомобіля позивача;

-стягнути про відшкодування шкоди спричиненої в наслідок ДТП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 22.12.2014р. о 13:20 в районі перехрестя вул.Вятської та вул. Котовського в м.Харкові сталося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та його автомобіля НОМЕР_2, винним в якому визнано водія ОСОБА_2 В наслідок вказаного ДТП він отримав тілесні ушкодження, а також було пошкоджено його автомобіль.

Відповідач ОСОБА_2, у поданих запереченнях та у судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково в сумі 1000 грн. моральної шкоди, в решті просив відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Співвідповідач - ВАТ НАСК «Оранта», у поданих запереченнях та представник у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що позивачем вони у відповідності до вимог закону не доведені.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України.

Допитаний під час судового засідання у якості свідка позивач, фактично виклав свої позовні вимоги зазначені у позові.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що 22.12.2014р. о 13:20 в районі перехрестя вул.Вятської та вул. Котовського в м.Харкові сталося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Автомобіль ВАЗ 2115, д.н. НОМЕР_3 належить на праві власності позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 10.04.2015р. винним у вказаному ДТП визнаний водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2, який порушив п.16.6 ПДР України .

Згідно вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вимог ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сам факт ДТП та вина в ньому ОСОБА_2 підтверджуються постановою, яка набрала законної сили та є обовязковою для суду.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини…

Відповідно до ст..1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» (далі страхова компанія), згідно полісу обовязкового страхування №АІ/1414835. Згідно вказаного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоровю складає 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн., франшиза 0.

Позивач звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, однак відшкодування невиплачено.

Страховою компанією прийнята заява, ДТП визнано страховим випадком та проведено дослідження для визначення розміру спричиненого матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП.

Згідно дослідження №АХ8963СХ-22.01/5 від 22.01.20015р., проведеного провідним спеціалістом ТОВ «Гарант-Асістанс» ОСОБА_3, перевірено начальником ОСОБА_4 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкоджень при ДТП, складає 18427,70 грн.

Відповідно до п.34.4 ст. 34 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Доказів, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є аварійними комісарами або експертами суду не надано.

Суду надане кваліфікаційне свідоцтва оцінювача - ОСОБА_4, який перевірив дослідження.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів, регулюються ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» . Виходячи з положень ст. 3 Закону оцінку майна проводиться суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Згідно із ст. 4 Закону професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Субєкти оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону ст. 5.

Виходячи із системного аналізу наведених норм закону оцінку майна може проводити фізичні особи підприємці, або юридичні особи, в яких працює оцінювач, при наявності у юридичної особи сертифікату субєкта оціночної діяльності.

Суду доказів наявності у ТОВ «Гарант-Асістанс» сертифікату оціночної діяльності не надано.

Більш того, за результатами процедури оцінки майна складається або звіт про оцінку майна, або акт оцінки майна, та Законом не передбачено складання досліджень.

Крім того, страхова компанія зазначає, що нею була залучена до оцінки матеріальної шкоди юридична особа - ТОВ «Гарант-Асістанс», з якою укладена агентська угода.

Із наданої угоди вбачається, що вона укладена на строк до 01.06.2010р., тоді як дослідження зроблено у 2015р. Доказів пролонгації вказаної угоди суду не надано.

На підставі викладеного, судом не приймається як допустимий доказ дослідження №АХ8963СХ-22.01/5 від 22.01.20015р., надане страховою компанією у відповідності до ст. 59 ЦПК України.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» діяльність судових експертів, пов'язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України

"Про судову експертизу" ( 4038-12 ), з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна.

За положеннями ст.ст. 1, 7, 9 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи.

Атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

На замовлення позивача ОСОБА_5 науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл. проф. ОСОБА_6, експертом, який включений до реєстру атестованих судових експертів, ОСОБА_7, було проведено експертне автотоваозначе дослідження по встановленню розміру матеріальної шкоди спричиненої володільцю автомобіля НОМЕР_5, про що складений висновок №337 від 25.02.2015р.

Також ОСОБА_7 при допиті його у судовому засіданні по даній справі у якості експерта, будучі попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив та розяснив, свій висновок.

Враховуючи, що висновок експерта ОСОБА_7, здійснений у відповідності до вимог закону, державною експертною установою, судовим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність, висновок узгоджується із іншими допустимими доказами, суд при розгляді даної справи бере до уваги саме цей висновок.

Висновком №337, встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_5, яка складає 63568,57 грн. перевищує його ринкову вартість, яка складає 55894,43 грн., тому у відповідності до п.8.2. розмір матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ 2154 встановлюється його ринковою вартістю та складає 55894,43 грн.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.15 ПП ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи висновок експерта №337 , автомобіль НОМЕР_5 є фізично знищеним, оскільки його відновлюваний ремонт перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач у своїх остаточних позовних вимогах та його представник у судовому засіданні наполягав на відшкодуванні йому витрат саме на відновлюваний ремонт автомобіля, посилаючись на висновок експерта №337, а не на відшкодуванні йому шкоди у вигляді вартості автомобіля, тобто був не згодний із визнанням автомобіля фізично знищеним. Між тим, доказів розміру різниці між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, суду не надав, клопотання про призначення експертизи не заявляв, хоча судом неодноразово розяснювалося у судовому засіданні право позивача заявляти клопотання про призначення експертизи (підтверджується розпискою сторін, журналами судового засідання та аудіозаписом) , однак позивач своїм правом не скористався.

Виходячи з наведеного, підстави для стягнення з відповідачів вартості відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_5 в розмірі 63568,57 грн. відсутні.

Стосовно шкоди заподіяної здоровю позивача, внаслідок ДТП в розмірі 2000 грн., яку він просить стягнути зі страхової компанії, суд зазначає наступне.

Згідно п.23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого.

Позивач, згідно позовних вимог та неодноразових пояснень представника позивача, просить стягнути зі страхової компанії саме шкоду, повязану із його лікуванням, яка полягає у консультації лікарів, придбанні ліків, масажі, фізіопроцедури.

Згідно наданих суду медичних довідок та висновку експерта ОСОБА_5 обласного бюро судово-медичних експертиз №25-ая/15, внаслідок ДТП від 22.12.2014р. у позивача мали місце забиті рани на ногах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. За висновком експерта «ротационный подвывих первого шейного позвонка» не знайшов свого підтвердження.

Доказів витрат на лікування позивачем тілесних ушкоджень, отриманих в наслідок ДТП в сумі 2000 грн., суду не надано. Надані суду квитанції на придбання ліків в загальній сумі 178,74 грн., судом як допустимий доказ не приймається, оскільки відсутнє призначення, придбаних ліків, лікарем позивачу. Квитанція на внесення позивачем благодійності в сумі 150 грн. не є витратами на лікування, оскільки не повязана із отриманими позивачем в наслідок ДТП пошкодженнями.

Таким чином, за недоведеністю, підстави для стягнення зі страхової на користь позивача шкоди, повязаної із лікуванням позивача в сумі 2000 грн. - відсутні.

Між тим, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність спричиненої позивачу внаслідок ДТП моральної( немайнової) шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях позивача, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, душевних стражданнях, внаслідок пошкодження автомобіля, однак при визначені її розміру, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів, а також з принципів розумності та справедливості, і визначає розмір такої шкоди в сумі 1000 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 (з урахуванням правової позиції ВСУ № 6 - 2808 цс 15).

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір судового збору при зверненні позивача з даним позовом у суд повинен був скласти 953,53 грн. за майнові вимоги та 487,20 грн. за немайнові (сплачено 720 грн.).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та пропорційність їх задоволення, суд стягує з ОСОБА_2 на користь позивача 69,57 грн. судового збору, та з позивача на корить держави не доплачений ним судовий збір в сумі 720,73 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 60, 61, 79, 81, 88, 212-215, ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також судовий збір в сумі 69 грн.57 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 720 грн. 73 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.