АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/957/16
Головуючий 1 інст. Журавель В.А.
Категорія: право власності Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Черкасова В.В., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за належну частку квартири, припинення права власності на частку та стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила:

- стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що є спільною власністю, у розмірі 60600 гривень;

- зобовязати ОСОБА_2 сплатити позивачу грошову компенсацію протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили;

- у разі задоволення позову припинити право позивача на частку у спільній власності на спірну квартиру;

- стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2015 року провадження у справі було закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2 та її представник проти задоволення скарги заперечували.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2007 році зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири, зобовязання виплатити компенсацію, припинення її права власності на частину квартиру та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що є спільною власністю, у розмірі 60600 гривень, в іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2011 року рішення районного суду в частині задоволенні позову скасовано та у позові ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації в сумі 60600 гривень відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, провадження у цивільний справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Необхідність застосування п.2 ч.1 ст.205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги, які стосуються припинення права власності на частку у спільному майні і з виплатою грошової компенсації та стягнення моральної шкоди, завданою неправомірними діями відповідача.

Журнали судових засідань свідчать про те, що суд першої інстанції вирішив питання про закриття провадження у справі до початку розгляду справи по суті та не зясував з яких підстав заявлено позов в частині припинення права власності та стягнення грошової компенсації, та чи є ці підстави тотожними тим, на які посилалась ОСОБА_1, подаючи позов у грудні 2007 року. Оскаржувана ухвала не містить обґрунтувань за яких суд дійшов висновку про тотожність заявлених позовних вимог та мотивів з яких суд не взяв до уваги заперечення відповідача щодо можливості закриття провадження у справі.

Отже висновок суду про тотожність позовних вимог в частині припинення права власності та стягнення грошової компенсації у даній справі з тими, що були заявлені ОСОБА_1 у попередній цивільній справі є передчасним.

Крім того, закриваючи провадження у справі, суд не звернув увагу на відмінність підстав позовних вимог про стягнення моральної шкоди, що призвело до неправильного застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Так, в попередній справі позивач підставою для стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 гривень зазначала що така спричинена їй неправомірними діями ОСОБА_2, яка без її згоди здає спірну квартиру в оренду, користується речами позивача, які знаходяться в цій квартирі. Тоді як у даній справі позивач підставою вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень зазначає те, що відповідач користується квартирою вцілому, а вона не може користуватися своєю часткою у власності, що приводить до нервових зривів, підвищення тиску.

Отже підстави позову в частині стягнення моральної шкоди не є тотожними.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору.

За змістом п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому проавдженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права які призвели до неправильного виріщення питаня, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 303, 307, 311, 314, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді