Справа № 336/4631/15-ц
провадження № 2/336/2323/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б., при секретарі Падалка А.Р., з участю позивача, її представника адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході судового розгляду, про виділ їй в натурі 7/25 частин земельної ділянки з спільної часткової власності за адресою: м. Запоріжжя, вул. Петровського, буд. 3.

В позові зазначив, що є власником 7/25 частин житлового будинку за вказаною адресою, розташованого на земельній ділянці площею 727 кв. м.

Співвласнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер у 2011 році, належало на праві власності 18/25 частин цього ж домоволодіння, яку він подарував ОСОБА_2

З початку побудови будинку в 1964 році і по 1977 рік земельна ділянка була в загальному користуванні.

В 1977 році Запорізьким БТІ на підставі рішення товариського суду було проведене обстеження домоволодіння на предмет визначення порядку користування земельною ділянкою. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 727 кв.м., поділу підлягала земельна ділянка площею 536 кв.м. на підставі договору на забудівлю від 24.10.1959 р. реєстр. № 2/1209.

За рішенням виконкому Шевченківського району № 68 від 04.03.1977 р. залишок землі 191 кв.м. був вилучений та в розрахунок не включений.

В техпаспорті на будинок, в розділі експлікація земельної ділянки, відмічено: 536 кв.м. землі за документами, а 727 кв.м. фактичне користування земельною ділянкою.

При визначенні порядку користування земельною ділянкою площею 536 кв.м., на 7/25 виділено земельну ділянку площею 150 кв.м., а на 18/25 386 кв.м.

Фактично, на 7/25 виділений земельна ділянка площею 137 кв.м., згідно плану поділу земельної ділянки від 22.03.1977 року Варіант № 2. Інших варіантів через будівлі співвласників не було.

У 2011 році співвласники приватизували свої 18/25 частин земельної ділянки в долях, без відома і згоди позивача.

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 року № 74/310 позивачу передано із спільної власності 0,0774 га без визначення меж в натурі земельну ділянку площею 0,0216 га, що складає 7/25 частин.

09.10.2014 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на 7/25 частин земельної ділянки.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали просили задовольнити позов, розділити земельну ділянку за другим варіантом експертизи, що проводилася в 1977 році, коли визначався порядок користування земельною ділянкою товариським судом. Від проведення судової експертизи по цій справі вона відмовилася, оскільки судовий експерт Лещенко не міг їй запропонувати поділ земельної ділянки за варіантами, які її влаштовують, а з останнім судовим експертом вона взагалі не мала можливості поспілкуватися до початку проведення експертизи і не знає які варіанти він міг би запропонувати.

Вважає, що суд може поділити земельну ділянку і без проведення експертизи, бо в 1977 році експерт зробив варіант, який її влаштовує, оскільки ті залишки землі, що в подальшому були виділені у власність, знаходяться в кінці городу і не впливають на вирішення спірних питань щодо користування земельною ділянкою перед будинком.

У судове засідання другий відповідач ОСОБА_2 (молодший) не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України, свої інтереси довірив представляти відповідачу ОСОБА_2 (старшому).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснив, що порядок користування земельною ділянкою визначений ще з 1977 року, внаслідок приватизації землі земельна ділянка була збільшена за рахунок надлишків, які на час визначення порядку користування були передані в користування та в розподілі 1977 року їх не враховували, але позивач оспорює порядок користування, що існує протягом тривалого часу, що був визначений в 1977 році між спадкодавцями позивача і відповідачів, сама позивач в спадковій частині будинку не проживає, не здійснює за ним нагляд, внаслідок чого ця частина будинку руйнується, для чого їй знадобилося це звернення до суду, він не розуміє, оскільки ніяких перешкод він позивачу не створює.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України, з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В силу ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Судом встановлено що у спільній частковій власності позивача і відповідача перебуває земельна ділянка, спільної згоди власників на порядок користування якою не досягнуто.

Ухвалою суду від 16.10.2015 року за клопотанням позивача для визначення можливих варіантів поділу земельної ділянки було призначено судово технічну експертизу (а.с.92).

У судовому засіданні 04.11.2015 року позивач заявила суду клопотання про відвід експерту, а, згодом і про відмову від проведення експертизи, призначеної судом (а.с.97).

Повторно, 27.11.2015 року за клопотанням позивача було призначено судово технічну експертизу (а.с.131).

25.01.2016 року на адресу позивача був надісланий рахунок для сплати вартості проведення експертизи, та доведено до відома, що у випадку несплати вартості проведення експертизи матеріали справи будуть повернуті до суду без виконання (а.с. 146, 147).

08.02.2016 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про її відмову в оплаті даної експертизи та підписання розрахунку (а.с. 135).

21.03.2016 року на адресу суду були повернути матеріали цивільної справи без виконання експертизи.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 146 ЦПК України передбачає, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки для визначення можливості поділу земельної ділянки необхідні спеціальні знання, суд переконаний, що висновки зазначеної експертизи є необхідними при вирішенні даної справи по суті, а позивач ухиляється від її проведення.

Запропонований позивачем варіант поділу земельної ділянки, що був зроблений в 1977 році для поділу земельної ділянки товариським судом, не може прийматися судом при розгляді цієї справи, оскільки він є неналежним і недопустимим доказом.

Інших доказів позивачем суду не надано.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, але користуватися ними повинна добро сумлінно, не зловживаючи процесуальним правом.

Враховуючи викладене та те, що позивач неодноразово відмовлявся від проведення експертизи, не здійснивши оплату, в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 57, 60, 61, 146, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 356, 358, 364, 367 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: