Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/819/15-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 2 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Коростишівська міська рада, ОСОБА_4 про витребування майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили витребувати з володіння ОСОБА_3 житлову кімнату АДРЕСА_1. Зазначили, що у червні 2004 року ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ордеру вселилися у вищевказану кімната гуртожитку. У листопаді 2006 року до них вселився ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася донька ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 та донька ОСОБА_7 зареєстровані у даній кімнаті, а 20.06.2008 року - ОСОБА_2 У цьому помешканні вони проживали постійно, здійснювали оплату всіх наданих послуг, іншого місця проживання не мають. У грудні 2009 року, через неналежне опалення, вони тимчасово переїхали жити до батьків, а на початку січня 2010 року від ОСОБА_4 дізналися про приватизацію ним спірної кімнати.

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 року, скасовані розпорядження про приватизацію кімнати та свідоцтво про право власності на житло на ім'я ОСОБА_4 Однак, 13.08.2010 року ОСОБА_4 продав кімнату ОСОБА_3 Рішенням Коростишівського районного суду від 10.10.2013 року договір купівлі-продажу визнано недійсним. Проте, рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2014 року рішення районного суду скасовано, у позові відмовлено, оскільки захист порушеного права можливий лише шляхом звернення до суду із віндикаційним позовом.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивачі не надали суду копію ордеру на вселення, у спірному житлі не проживали. Він є добросовісним набувачем, а відтак у суду не було підстав для задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункти 1-3 зазначеної норми). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння позивачем може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ордеру, виданого житлово-експлуатаційною дільницею «Житомирсільбуд», вселилися у житлову кімнату АДРЕСА_1. У листопаді 2006 року до них вселився ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася донька ОСОБА_6 (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 та донька ОСОБА_7 зареєстровані у даній кімнаті, а 20.06.2008 року - ОСОБА_2 (а.с. 6, 7, 8, 11, 178, 189-190). 25.09.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб (а.с. 10).

Позивачі разом з дітьми постійно проживали у вищевказаній кімнаті, сплачували комунальні послуги, укладали договори з комунальними службами (а.с. 12-16, 186-188).

ОСОБА_4 зареєструвався у спірній кімнаті 14.10.2008 року (192-192). На підставі розпорядження органу приватизації № НОМЕР_1 від 23.12.2009 року йому було передано у власність кімнату АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності (а.с. 19, 20).

13.08.2010 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 вищевказану кімнату (а.с. 32). На час вчинення даної угоди у кімнаті були зареєстровані, крім продавця, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с. 33).

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського Апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 року, визнано протиправними дії органу приватизації Коростишівської міської ради щодо видачі розпорядження № НОМЕР_1 від 23.12.2009р. та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.12.2009р. про передачу у власність ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_1. Дане розпорядження та свідоцтво про право власності скасовано (а.с. 21-23, 24-26).

Під час розгляду цієї справи брали участь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 При цьому, судами було встановлено, що вищевказаний гуртожиток в комунальну власність Коростишівської міської територіальної громади та на баланс КП «Коростишівська комунальна служба» не передавався. ОСОБА_4 з 14.10.2008 року зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 На той час у кімнаті були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_4 під час розгляду даної справи визнав, що не проживав в гуртожитку з 1993 року по 2000 рік, за цей час сплачував комунальні послуги, проживав в АДРЕСА_1, а після зміни нумерації кімнат - в кімнаті АДРЕСА_1. Із 2000 року по 2010 рік виїздив на заробітки в Росію, дружина проживала в гуртожитку до 2003 року.

Отже, судами встановлено, що житлова кімната АДРЕСА_1 на момент приватизації не була вільною, оскільки там проживала сім'я ОСОБА_6 на підставі виданого ордеру. У ОСОБА_4 відсутній ордер на вселення в дану кімнату або інший документ, що свідчить про правомірність його проживання та реєстрації у вказаній кімнаті.

Крім того, у лютому 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу кімнати від 13.08.2010 року. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2014 року у задоволенні позову відмовлено, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є стороною у вищевказаному договорі, а відтак їх права підлягають захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову (а.с. 27-28, 29-31, 194-197, 198-202)). Дане рішення є чинним.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог, оскільки приватизація спірного житла визнана судом незаконною, а відтак майно вибуло з їх законного користування не з їхньої волі.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча : Судді: