Справа № 487/7994/15-ц
Провадження № 2/487/300/16
РІШЕННЯ

Іменем України

09.03.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі ОСОБА_1, адвоката - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2015 року ТОВ Порше Мобіліті звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення основної суми заборгованості станом на 14.09.2015 року за кредитним договором №50011404 від 16.12.2013 року у розмірі 309329,74 грн. з яких 32777,82 грн. - несплачені платежі по кредиту, 12123,51 доларів США, що еквівалентно 266511,12 грн. (1 долар США=21,983 грн.) - сума кредиту та 10040,80 грн. - відсотки за користування кредитом,

збитки за кредитним договором у розмірі 23391,77 грн. з яких: 3900 грн. - збитки понесених за вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет застави, 7491,77 грн. - компенсація витрат на страхування предмету застави та 12000 грн. на правову допомогу з урахуванням ПДВ, штраф у розмірі 51922,60 грн., з яких: штраф за порушення вимог п. 3.3 кредитного договору 25405,68 грн., штраф за порушення вимог п. 5.5 кредитного договору 19054,26 грн., штрафні санкції за порушення вимог п. 8.3 кредитного договору 7462,66 грн., пеню у розмірі 2177,93 грн., 3% річних 3457,23 грн. інфляційні витрати у розмірі 9843,01 грн., а також судові витрати 6001,83 грн. по сплаті судового збору.

07.12.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ Порше Мобіліті з зустрічним позовом про визнання кредитного договору №50011404 від 16.12.2013 року недійсним в частині умов договору погашення кредиту в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а також в частині пунктів з 8.1 по 8.4 посилаючись на те, що оспорюваний правочин укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч.1 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та є несправедливим відповідно до вимог ст. 18 ч. 3 Про захист прав споживачів. Тому кредитний договір був укладений на кабальних умовах, оскільки повернення кредиту було прив'язано до обмінного курсу долара США, що також приховувало вартість кредиту та порушило її права споживача. З цих самих підстав повинні бути визнані недійсними і п.п. 8.1-8.4 кредитного договору щодо сплати штрафів та пені за порушення умов кредитного договору, оскільки розмір штрафів та пені також прив'язується до обмінного курсу долара США.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, просив в їх задоволенні відмовити у зв'язку їх безпідставністю, необґрунтованістю посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана позивачу за зустрічним позовом в українських гривнах, при цьому, як в кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього, розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США. Вказане не протиричить положенням ст.ст. 524, 533 ЦК України. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний спосіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. Тому, ст.ст. 524, 533 ЦК України не суперечать ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та підлягають застосуванню до правовідносин споживчого кредитування. При цьому, положення кредитного договору не передбачають будь-яких витрат позивача, тому відповідають принципам справедливості та добросовісності, також положення кредитного договору не місять несправедливих умов, що призводять до додаткових витрат. Крім того, жодна з умов кредитного договору не передбачає можливості ТОВ Порше Мобіліті змінювати умови договору на власний розсуд, тому не відповідає дійсності твердження позивача за зустрічним позовом проте, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 зустрічні вимоги підтримав просив про їх задоволення. Первісні позовні вимоги ТОВ Порше Мобіліті не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відсутня вина ОСОБА_3 у порушенні зобов'язання за кредитним договором, яка є підставою для застосування ст. 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов'язання, сплати неустойки, штрафу та відшкодування шкоди. Якщо вартість кредиту не підвищувалась пропорційно курсу долара США, відповідач не порушувала б графік повернення кредиту та взяті на себе договірні зобов'язання. При цьому, заявлені позивачем розмір витрат на правову допомогу перевищує встановлений законом граничній розмір, що виключає підстави для задоволення таких вимог та не було надано погодинного розрахунку оплати праці фахівця в галузі права та не надано доказів на підтвердження час його роботу. Безпідставна є вимога щодо стягнення витрат понесених на страхування предмета застави, оскільки відповідно до п. 5.5. кредитного договору зобов'язання щодо страхування предмету застави покладено на позичальника, тому у разі порушення зобов'язання за договором страхування тільки страхова компанія, яка надавала послуги зі страхування, має право звернутися з позовними вимогами про стягнення страхових платежів. Також не підлягає задоволенню вимоги щодо відшкодування збитків понесених за оплату роботи нотаріуса за здійснення виконавчого напису.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, що 16.12.2013 р. між ТОВ «Порше Мобідіті» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 50011404 за умовами якого Товариство зобов'язалось надати позичальнику грошові кошти у розмірі 127028,39 грн., що еквівалентно 15266 доларів США строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою відповідно до статі 2.3 Загальних умов кредитування на придбання автомобіля марки VW модель Polo Sedan, 2013 року випуску.

В свою чергу ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання прийняти, нележним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Як свідчить графік погашення кредиту, підписаний сторонами кредитної угоди позичальник мав здійснювати щомісячні платежі у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до суми кредиту у доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

За умовами визначеними сторонами курс для обчислення платежів є курс філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4», що дорівнює: 8,130 грн./дол. США.

Крім того, згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобов'язання ОСОБА_3 за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу від 18.12.2013 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, ОСОБА_3 було передано у заставу траспортний засіб - автомобіль марки VW модель Polo Sedan, 2013 року випуску.

Встановлені обставини не заперечувались представником ОСОБА_3 під час розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ТОВ «Порше Мобіліті» виконало взяті на себе зобов'язання за договором і надало позичальнику грошові кошти, визначені умовами договору, що не заперчувалось сторонами в судовому засіданні.

Проте, як зазначає представник ОСОБА_3 умови договору в частині посилання всіх грошових сум на еквівалент доларів США, визначення курсу обчислення платежів не відповідає вимогам чинного законодавства, яким встановлена заборона на видачу споживчого кредиту у іноземній валюті. Тому, умови кредитного договору в частині погашення кредиту в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а також в частині пунктів з 8.1 по 8.4 мають бути визнані недійсними. Такі умови є несправедливими.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до приписів ст. 626 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків.

Положеннями ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з договору, укладеного між сторонами, графіку погашення платежів зобовязання кредитодавця та позичальника визначені у національній валюті України - гривні, які розраховуються шляхом застосування еквіваленту в іноземної валюти.

Слід зазначити, що чинне законодавством України, встановлюючи національну валюту в якості єдиного законного платіжного засобу тим не менше не містить заборони як на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, так і на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни обмінного курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таку позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14.

Отже, визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземний валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому, сплата за такими зобов'язаннями має здійснюватися в гривні за офіційним курсом НБУ на дату оплати.

При цьому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору №50011404 від 16.12.2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Також Верховним Судом України у постанові № 6-80цс12 від 12.09.2012 р. зроблено висновки щодо положень ч. 5 ст.11, ст. 18 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів» - несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Натомість, як свідчать умови договору сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання ТОВ «Порше Мобіліті» очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено у договорі.

Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач за зустрічним позовом своїм підписом підтвердила, що відповідач за зустрічним позовом належним чином ознайомив її, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно п. 9.6 цих умов, ОСОБА_3 підтвердила, що їй надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредитку із закінчення вартості цієї послуги для позичальника.

При цьому валютні ризики не покладаються цілком на позичальника, а рівномірно покладаються на сторони, що передбачено п. 1.3.1. Загальних умов користування кредитного договору.

Також за п. 1.3.1 Загальних умов кредитування позичальник сплачує платежі відповідно до виставлених кредитодавцем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого погодили сторони, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту і для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням визначених особливостей, в тому числі і позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок різниці обмінного курсу по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як корегування суми процентів, що підлягають сплаті.

Загальні же розмірі платежів, і це не заперечується представником ОСОБА_3 є незмінними та не може бути змінений виключно на власний розсуд кредитодавця.

Крім того, посилання представника ОСОБА_3 на заборону встановлену ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надавати кредит на споживчі цілі в іноземній валюті не може в даному випадку слугувати підставою для визнання недійсним договору в частині, зважаючи на те, що грошові кошти надавались позичальнику у національній валюті України - гривні.

Так, ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Такчим чином, на підставі вище викладеного, суд не вбачає наявності підстав з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання угоди (її частини) недійсною, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Проте, в судовому засіданні представником ОСОБА_5 не заперечувалось неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

08.04.2015 р. позичальнику направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 50011404 від 03.04.2015 р.

Зазначена вимога не була отримана боржником та повернута на адресу відправника з відміткою повернута за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.3. договору позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. стягненню , та сплатити

Як свідчать матеріали справи, станом на 14.09.2015 р. поверненню підлягає сума кредиту і процентів у розмірі 309329,74 грн., з яких 32777,82 грн. - несплачені платежі по кредиту за договором , 12123,51 доларів США, що еквівалентно 266511,12 грн. (1 долар США=21,983 грн.) - сума кредиту та 10040,80 грн. - відсотки за користування кредитом.

За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до п. 8.2 кредитного договору нараховано штраф за порушення п. 3.3. договору за порушення терміну повернення кредиту, у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 25405,68 грн. (127028,39 грн.*20%) , відповідно до п. 8.4 кредитного договору нараховано штраф за порушення п. 5.5 договору щодо несплати сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, в розмірі 15% від суми кредиту, що становть 19054,26 грн. (127028,39 грн.*15%), відповідно до п. 8.3 кредитного договору нараховано штраф за порушення п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору сплачує штраф у еквіваленті 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу, що становить 7462,66 грн., а всього нараховано штраф у загальному розмірі 51922,60 грн. та пеню за порушення будь-якого чергового платежу з повернення кредиту у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно у загальному розмірі 2177,93 грн., яка нарахована у межах строку, встановленого чинним законодавством України.

Крім того, приписами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За розрахунком наданим представником ТОВ «Порше Мобіліті», що його було перевірено в судовому засіданні, 3% річних за період за період з 16.10.2014 р. по 14.09.2015 р. становлять 3457,23 грн., інфляційні втрати 9843,01 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не виконуються належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором суд вважає за можливе стягнути з останньої основну суму боргу зі сплати кредиту за кредитним договором № 50011404 від 16.12.2013 р. у розмірі 309329,74 грн., штраф у розмірі 51922,60 грн., пеню у розмірі 2177,93 грн., 3 % річних 3457,23 грн. та інфляційні втрати 9843,01 грн.,

За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, в якості збитків представник ТОВ «Порше Мобіліті» зазначає витрати на страхування предмету застави у розмірі 6243.12 грн, а з урахуванням ПДА у розмірі 7491,77 грн.

Умовами п.5.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного Договору, передбачено забезпечити страхування, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. З п. 5.6 вказаних умов вбачається, якщо позичальник в порушення ст. 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв'язку із виконанням даного доручення/укладення договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку передреченому п. 1.7.1-1.7.6 цього договору.

Починаючи з січня 2015 року ОСОБА_3 було порушено зобов'язання, визначене у п. 5.5 Договору щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором страхування. На виконання п. 5.6 Договору ТОВ «Порше Мобіліті» було сплачено страхові платежі, які не компенсовані ОСОБА_3, за січень 2015 року у розмірі 1387,36 грн., з лютого 2015 по серпень 2015 року включно по 693,68 грн., що підтверджується наданими до суду платіжними дорученнями, а всього у загальній сумі 6243,12 грн., які є різальними збитками та які підлягає стягненню на користь ТОВ «Порше Мобіліті» з ОСОБА_3

При цьому, суд вважає необґрунтованою та безпідставною вимогу щодо стягнення вказаних збитків у урахуванням ПДВ у розмірі 7491,77 грн.

Крім того, в якості збитків представник ТОВ «Порше мобіліті» зазначає витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 3900 грн. та збитки на правову допомогу у розмірір 12000 грн. з урахуванням ПДВ, оскільки ТОВ Порше Мобіліті є платником податку на додану варстість та збитки

Зважаючи на те, що представником ТОВ «Порше Мобіліті» не доведено в судовому засіданні, що такі витрати в розумінні положеньст. 22 ЦК України є збитками, а збитки на правоу допомогу віднесені законодателем до судових витрат, суд не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині.

Такчим чином, суд приходить до переконання що вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за первісним позовом є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог документально підтверджені судові по сплаті судового збору у розмірі 5744,60 грн. Понесені ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору віднести за її рахунок.

Що стосується стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені судових витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн. з урахуванням ПДВ, суд приходить до наступного:

На підтвердження заявлених вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» надано суду договір про надання юридичних послуг з ТОВ «ЮФ Вернер і Партнери» №24/2010 від 15 жовтня 2010 року, Додаткові угоди №8 від 09 січня 2013 року, № 224 від 10 серпня 2015 року, Додаток №1 від 10.08.2015 року, рахунок - фактуру №583 від 08.09.2015 року, Акт №580 від 03.09.2015 року до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, платіжне доручення № 50009160 від 28.09.2015 року на суму 10000 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, в межах розгляду даної цивільної справи інтереси ТОВ «Порше Мобіліті» представляють представники за довіреністю, доказів, що мають підтвердити правовий статус даних фізичних осіб, як адвокатів, суду надано не було. При цьому, суду не доведено та не надано розрахунку таких витрат, що є піставою для відмови в відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті борг за кредитним договором у розмірі 309329,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті штраф у розмірі 51922,60 грн., пеню у розмірі 2177,93 грн., 3% річних у розмірі 3457, 23 грн та інфляційні витрати у розмірі 9843,01 грн.

Стягнути ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті збитки у розмірі 6243,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті судовий збір у розмірі 5744,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина