Справа № 381/3654/15-ц Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/970/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 4 09.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду з позовом про поділ спільного майна подружжя звернулась ОСОБА_2 посилаючись на те, що перебуваючи з чоловіком у шлюбі за спільні кошти придбали автомобіль, який зареєстрували на відповідача, а тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та відноситься до неподільних речей. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину автомобіля.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов про визнання автомобіля особистою приватною власністю посилаючись на те, що рішенням суду в 2003 році шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано, автомобіль було придбано особисто ним 20.09.2014 року за кошти, які він отримав у борг у знайомого та у жінки, з якою він проживає без реєстрації шлюбу з 2011 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги первісного позову, зустрічний позов не визнали.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову, в задоволенні позову ОСОБА_2 просили відмовити.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 02.09.2015 року, за клопотанням позивачки ОСОБА_2 в порядку забезпечення позову, було накладено арешт на автомобіль Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України . Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю задоволено.

Визнано автомобіль Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_3.

Арешт, накладений на автомобіль Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 02.09.2015 року скасовано.

Не погоджуючись із рішенням, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.1983 року.

Відповідно до виписки з рішення Фастівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, яке було видано ОСОБА_2 шлюб було розірвано 14.11.2014 року (а.с. 10)

Відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про розірвання шлюбу-11.06.2015 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спірний автомобіль 20.09.2014 року було зареєстровано на ім'я ОСОБА_3.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, дійсно в 2003 році вона подала позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем, оскільки останній на той час зловживав алкогольними напоями, створюючи проблеми в родині. Однак, вони продовжували проживати разом в одному будинку, вести спільне господарство і за спільні кошти в 2013 році придбали автомобіль. Проте, розлучення позивачкою було зареєстровано в органах РАЦС лише 14.11.2014 року, тобто після придбання спірного автомобіля.

Відповідач, заперечуючи таку позицію позивачки, стверджує, що фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 були припинені ще в 2011 році, фактично він вважав, що він розлучений з дружиною ще з 2003 року і тому в 2013 році він обвінчався з іншою жінкою, що підтвердив документально (а.с. 64), яка під час подальшого сумісного проживання надала певну суму коштів для придбання спірного автомобіля, вважаючи, що цей автомобіль придбано у церковному шлюбі з нею.

Колегія суддів дану обставину не приймає до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки, відповідно до ст. 21 СК України, релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не є саме моментом розірвання шлюбу.

Оскільки, згідно Кодексу законів про шлюб та сім'ю, який діяв на момент ухвалення рішення Фастівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2003 року, момент припинення шлюбу вважається отримання свідоцтва в органах РАЦСУ.

Свідоцтво про розірвання шлюбу позивачка за первісним позовом отримала лише 14.11.2014 року, а відповідач - 11 червня 2015 року. (а.с. 10, 68)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірний автомобіль було придбано позивачем та відповідачем до моменту припинення шлюбу, тобто до часу видачі вищезазначених свідоцтв.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, цією ж постановою Пленуму визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_2

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання автомобіля особистою приватною власністю, судом першої інстанції був зроблений хибний висновок про його задоволення.

ОСОБА_3 не було підтверджено, що купуючи автомобіль він діяв не в інтересах сім'ї з першої дружиною ОСОБА_2, а вже маючи церковний шлюб з іншою жінкою та в інтересах іншої родини.

Оскільки, згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Натомість, копія свідоцтва про вінчання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не свідчить про факт їхнього проживання однією сімє'ю та наявність спільного бюджету.

Посилання свідка ОСОБА_4 на те, що вона допомагала своїми заощадженнями для придбання ОСОБА_3 автомобіля в інтересах їх родини, створеної церковним шлюбом, свого відображення в матеріалах справи не знайшло.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог апелянта за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Таким чином, апеляційна скарга доведена та підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, як частку у спільному майні подружжя.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: