Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити з нею місце проживання дочки ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 11 червня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають дочку ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Сімейне життя у них не склалося, що привело до припинення шлюбних стосунків у серпні 2014 року. Вказувала, що між нею та відповідачем не досягнуто угоди відносно того, з ким з них буде проживати їх дочка. На її думку, дитина має проживати разом з нею, оскільки вона в змозі створити належні умови для її виховання та розвитку. У неї є своя квартира, з відповідачем вони зараз мешкають окремо. Малолітня донька є хворобливою дитиною та потребує лікування та догляду, а в неї є медична освіта та графік роботи дозволяє здійснювати належний догляд за дитиною під час хвороби.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просиввизначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати.Посилався на те, ща 11 червня 2005 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_3. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 жовтня 2014 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів його доходів. Вказував, що він мешкає у власній квартирі, а після припинення сімейних відносин, ОСОБА_1 разом з дитиною стала проживати у своєї матері. Зазначав, що з 24листопада 2014 року ОСОБА_1 та її мати стали чинити перешкод у його спілкуванні з дитиною, а до цього часу він постійно спілкувався з донькою та допомагав їй. У зв'язку з протиправною поведінкою відповідача він звертався до голови Жовтневої районної адміністрації, в службу по справах дітей та до уповноваженого з питань протидії корупції. Протягом двох тижнів, а саме з кінця грудня 2014 року по січень 2015 року дочка мешкала разом з ним та не бажала жити з відповідачкою. Він працює на ПАТ ММК ім. Ілліча, має високий дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має у власності двокімнатну квартиру. У нього є всі необхідні умови для виховання та догляду за дитиною.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ОСОБА_1

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що в інтересах дитини слід визначити її місце проживання з матір'ю.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, при цьому зазначив, що судом, при вирішенні позову, вірно враховано думку дитини.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що з 11 червня 2005 року по 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 квітня 2015 року було встановлено спосіб участі батька у вихованні дитини та встановлено графік систематичних побачень ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3

ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 проживає разом з дочкою у квартирі АДРЕСА_2, та перебуває у власності її та ОСОБА_5

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 характеризуються з позитивного боку, що підтверджується характеристиками з їх місць проживання та з роботи, в обох батьків створені належні умови для проживання та виховання їх дочки.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір᾽ю.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-СІІ) та чч.7, 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Суди попередніх інстанцій, належним чином перевіривши докази, врахували висновки органів опіки та піклуваннящодо обох батьків, з'ясували, що сторони обоє піклуються про свою дочку, однак, на теперішній час, саме ОСОБА_1 забезпечує розвиток дитини, що може сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, та враховуючи думку дитини, яка вже тривалий час проживає з матір'ю, дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою заявника із висновками судів по їх оцінці.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують їх законності та обґрунтованості, а тому їх слід залишити без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко