У х в а л а

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу, посилаючись на те, що 21 березня 2013 року по просп. Перемоги - вул. Велика Кільцева в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, власником якого він є, та автомобіля марки «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, власником автомобіля є ОСОБА_5

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_2, який на підставі договору добровільного страхування автотранспорту від 23 березня 2012 року № 205.0054639 був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА».

ДТП відбулася з вини водія автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_2, що підтверджується постановою судді Святошинського районного,суду м. Києва від 19 квітня 2013 року в адміністративній справі № 759/4528/13-п.

У зв'язку з тим, що автомобіль НОМЕР_2 на підставі договору добровільного страхування автотранспорту від 23 березня 2012 року № 205.0054639 був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА», то 21 березня 2013 pоку водій ОСОБА_4 звернувся до ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» з заявою про настання страхового випадку КАСКО.

На виконання умов вказаного договору добровільного страхування автотранспорту на підставі страхового акта № 2013-03-21/006, розрахунку суми страхового відшкодування від 10 квітня 2013 року та звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» було перераховано на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» страхове відшкодування на ремонт пошкодженого автомобіля 35 748,17 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 03 червня 2013 року № 5522.

25 березня 2014 року ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за договором добровільного страхування автотранспорту від 23 березня 2012 року № 205.0054639.

Позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 га користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 35 748,17 грн. Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог товариства.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страховиком та страхувальником, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страховиком, на користь якого укладений договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі в визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судами встановлено, що 21 березня 2013 року по просп. Перемоги - вул. Велика Кільцева в м. Києві сталося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, власником якого він є, та автомобіля марки «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, власником автомобіля є ОСОБА_5 Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_2, який на підставі договору добровільного страхування автотранспорту від 23 березня 2012 року № 205.0054639 був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА». На виконання умов вказаного договору добровільного страхування автотранспорту на підставі страхового акта № 2013-03-21/006, розрахунку суми страхового відшкодування від 10 квітня 2013 року та звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» було перераховано на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» страхове відшкодування на ремонт пошкодженого автомобіля 35 748,17 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 03 червня 2013 року № 5522.

ДТП відбулася з вини водія автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_2, що підтверджується постановою судді Святошинського районного,суду м. Києва від 19 квітня 2013 року в адміністративній справі № 759/4528/13-п.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Судами встановлено, що 25 березня 2014 року ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за договором добровільного страхування автотранспорту від 23 березня 2012 року № 205.0054639.

Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 2808цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже апеляційний суд правильно визначився з нормами матеріального права які підлягають застосуванню та обґрунтовано дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки суд вірно встановивши обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, однак невірно застосував норми матеріального права, що не може бути підставою для скасування такого рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

Ю.Г.Іваненко