У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

8 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», поданою його представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно умов якого йому надані кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 2 020 000 грн, кінцевим терміном повернення яких є 23 лютого 2021 року.

Того ж дня і між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку об'єкт нерухомого майна - будівлі та споруди автоколони № АДРЕСА_1.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 10 липня 2013 року виникла заборгованість в сумі 4 119 949,68 грн, яку банк просив стягнути солідарно з боржника і поручителя.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2013 року позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 119 949,68 грн, з яких: 2 019 995,46 грн - заборгованість за кредитом, 1 875 940,68 грн - заборгованість за процентами та 224 013,54 грн пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній інстанції рішення переглядалось неодноразово і останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2013 року змінено в частині загального розміру заборгованості з урахуванням строку позовної давності і зменшено розмір заборгованості до 3 275 142,26 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Перший Український міжнародний банк», поданій його представником ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннючастково.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Твердження заявника стосовного того, що порука діє до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором є хибним з огляду на наступне.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Однак доводи касаційної скарги про неправильність застосування судом апеляційної інстанції заяви про сплив позовної давності знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду справи.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно умов якого йому надані кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 2 020 000 грн.

Того ж дня і між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку об'єкт нерухомого майна - будівлі та споруди автоколони № АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 25 серпня 2008 року укладений договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що 9 вересня 2009 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, для погашення заборгованості за кредитом у сумі 2 228 075,99 грн.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 10 липня 2013 року виникла заборгованість в сумі 4 119 949,68 грн, з яких: 2 019 995,46 грн - заборгованість за кредитом, 1 875 940,68 грн - заборгованість за процентами та 224 013,54 грн пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

Зменшуючи розмір загальної заборгованості до 3 275 142,26 грн, суд апеляційної інстанції виходив з можливості застосування наслідків спливу позовної давності, про що просили відповідачі у заяві про перегляд заочного рішення.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачі до ухваленням судом першої інстанції рішення заяви про застосування наслідків спливу позовної давності не подавали. Така заява подана відповідачами разом із заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції зазначених норм закону не врахував та дійшов помилкового висновку про можливість вирішення заяви відповідачів щодо наслідків спливу позовної давності.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції помилково послався на пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагатиповернення споживчого кредиту, строк давностіякого минув. Указана норма стосується позасудового порядкуповернення споживчого кредитуі спрямованана встановлення судового контролю завирішеннямтаких вимог кредитодавцяз метоюзахисту прав споживачаяк слабшоїсторони договору споживчогокредиту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з поручителя заборгованості та кредитним договором та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення позики у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Встановивши, що 9 вересня 2009 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у зв'язку з припиненням поруки.

Такий висновок суду апеляційної інстанції є передчасним.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не встановив обумовлений договором порядок зміни строку основного зобов'язання, а якщо такий строк основного зобов'язання був змінений, то коли саме він настав та дійшов передчасного висновку про припинення поруки.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню. Не може залишитися в силі і рішення суду першої інстанції, так як фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», подану його представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Заочне рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова