Провадження № 2/752/4831/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.11.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2016 року ПАТ "Укргазпромбанк" звернувся у судз позовом до ОСОБА_1 про звернення сягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15 вересня 2008 року між ВАТ "Укргазпромбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укргазпромбанк", та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківського кредиту № 3-4-Ф-К-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредит для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 300 000 доларів США зі сплатою процентів, виходячи із розміру процентної ставки 15% річних, та терміном повернення кредиту до 14.09.2018 року.

В подальшому до кредитного договору вносилися зміни, зокрема 01.11.2011 р. між банком та позичальником укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно якої розмір процентної ставки за користування кредитними коштами зменшено до 13% річнх; 19.12.2011 р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, згідно якої змінено графік погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 15 вересня 2008 року між банком та позичальником укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусо КМНО Бочкарьовоїю Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1686, згідно з яким позичальником передано в іпотеку банку придбану за кредитні кошти двокімнатну квартиру, загальною площею 80 кв.метрів, житловою площею 37,80 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Банк свої зобов"язання виконав, видав позичальник кредитні кошти у розмірі, передбаченому п. 1.1 кредитного договору, проте позичальник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, погашення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором строки не здійснює.

Станом на 01 серпня 2016 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 207 408,81 долар США та 304 522,36 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 168 639,21 долар США, заборгованості по процентах у розмірі 38 769,60 доларів США, інфляційних нарахувань у розмірі 10 392,37 грн. та неустойки у сумі 294 159,99 грн.

Відповідно до пп. 9.1-9.2 іпотечного договору у разі невиконання та неналежного виконання зобов"язань за кредитним договором та/або цим договором іпотекодержатель має право достроково стягнути наданий кредит та задовольнити свої вимоги (включаючи сплату кредиту, плату за користування кредитом, комісії, пені, штрафи, будь-які інші платежі, витратиЮ пов"язані з пред"явленням вимоги і зверненням стягнення напредмет іпотеки, збитки, завдані порушенням виконання основного зобов"язання, тощо) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких підстав, позиач просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ПАТ "Укргазпромбанк" та ОСОБА_1, посвідченим 15.08.2009 р. приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1686, шляхом визнання за ПАТ "Укргазпромбанк" права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажуквартири, посвдіченого 15.09.2008 р. приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1684, вартістю 1 558 505,00 грн. з метою часткового задоволення вимог ПАТ "Укргазпромбанк" до ОСОБА_1 за договором про надання банківського кредиту № 304-Ф-К/08 від 15.09.2008 р. в розмірі 207 408,81 доларів США а 304 552,36 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог позивача.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між ВАТ «Укргазпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазпромбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 304-Ф-К/08, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 300 000 доларів США, на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на строк до 14 вересня 2018 року, із сплатою процентів в розмірі 155 % відсотків річних. (а.с. 5)

15 вересня 2008 року між ВАТ «Укргазпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазпромбанк", та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 20)

Як зазначає банк, внаслідок порушення ОСОБА_1 договірних зобов'язань за вказаним договором станом на 01 серпня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 207 408,81 долар США та 304 522,36 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 168 639,21 долар США, заборгованості по процентах у розмірі 38 769,60 доларів США, інфляційних нарахувань у розмірі 10 392,37 грн. та неустойки у сумі 294 159,99 грн. (а.с. 28)

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 даної статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 10 договору іпотеки від 15.09.2008 р. сторонами було погоджено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом: за рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом переачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання або шляхом продажу прежмету іпотеки іпотекодаржателем від свого імені).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені п. 11.1 договору іпотеки від 15 вересня 20108 року.

Відповідно до п. 11.1 звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 ПАТ «Укргазпромбанк» посилався на положення Договору іпотеки, яким передбачено можливість передачі права власності на предмет іпотеки банку, відповідно до якого одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду.

Проте, таке посилання є безпідставним, оскільки умовами договору іпотеки від 15.09.2016 р. чітко визначено, що передача права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю є способом позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на іпотечне майно.

З умов договору вбачається, що позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки є самостійним способом стягнення, окремо від рішення суду.

Крім того, умовами договору також погоджено, що передача права власності повинна відбуватися у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Даний порядок визначено статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та, відповідно до положень вказаної статті, право власності на предмет іпотеки не визнається за іпотекодержателем на підставі рішення суду, а набувається ним, на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Одночасно, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено в п. 10 укладеного між сторонами договору, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

За правилами даної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом.

Таким чином, вимоги ПАТ «Укргазпромбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством України не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду, так як даний спосіб звернення стягнення є способом досудового врегулювання.

Керуючи ст.ст. 526, 572, 589, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212 та 213 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: