Справа № 645/1993/14-ц
Провадження № 4-с/645/21/16
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді - Бондарєвої І.В., при секретарі Проневич Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вказуючи, що 16.07.2014 р. Фрунзенським районним судом м.Харкова було ухвалено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. На виконання вказаного рішення судом 20.08.2014 р. були видані виконавчі листи про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 110149,88 грн. та судового збору у розмірі 804,00 грн. Вказані виконавчі листи 28.08.2014 р. представником стягувача були подані до Фрунзенського ВДВС ХМУЮ, за якими 02.09.2016 р. державним виконавцем Пипенко О.М. було відкрито виконавчі провадження № 44606369 та № 44606406.

04.12.2014 р. державним виконавцем Пипенко О.М. винесено постанова про розшук майна боржника, проте до теперішнього часу стягувачем не отримано інформації про те, чи виконано рішення суду.

Крім того, представники стягувача власними силами та коштами здобули інформацію про те, що боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власнсоті належать будинки за адресою: Миколаївська область, Братський район, с.Михайлівка, вул.Армійська, б.24 б.25; Херсонська область, Білохзерський район, с.Станіслав, вул..Флотська, 39.

Незважаючи на це, державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо реалізації вказаного майна в рахунок погашення заборгованості. Наклавши арешт на це майно, державний виконавець не описав його, не призначив субєкта оціночної діяльності задля його оцінки, не запропонував стягувачеві здійснити авансування витрат, повязаних з реалізацією майна боржника, і не реалізував вказаний обєкт нерухомості.

Просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання рішення суду у строк, передбачений ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження»; зобовязати державного виконавця фактично виконати рішення суду від 16.07.2014 р., у тому числі шляхом реалізації будинків, належних боржнику; стягнути з Фрунзенського ВДВС судові витрати на правову допомогу у розмірі 1102,40 грн.

В судовому засідання представник Фрунзенського ВДВС ОСОБА_3 проти скарги заперечував та пояснив, що виявлене стягувачем майно належить іншій особі, яка має таке ж прізвище, імя та по батькові, як і боржник. Крім того, було виявлено, що боржник працює, тому 28.01.2016 р. виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист направлено до іншого ВДВС за місцем роботи боржника.

Сторони виконавчого провадження в судове засіданні не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, стягувач просив про розгляд справи у його відсутність, боржник про поважність причини неявки суду не повідомив, їх неявка не перешкоджає розгляджу скарги.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2014 р. Фрунзенським районним судом м.Харкова було ухвалено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

На виконання вказаного рішення 20.08.2014 р. Фрунзенським районним судом м.Харкова були видані виконавчі листи про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 110149,88 грн. та судового збору у розмірі 804,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У звязку з цим, суд вбачає всі підстави для визнання бездіяльності державної виконавчої служби протиправною та необхідності відновлення і захисту в судовому порядку порушених прав й інтересів сторони стягувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Як вбачається з наданих суду матеріалів виконавчого провадження, 02.09.2016 р. державним виконавцем Пипенко О.М. було відкрито виконавче провадження № 44606369 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 110149,88 грн.

04.12.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника КАМАЗ 53212 д.н.НОМЕР_1, та оголошення заборони на його відчудження, а також постанову про розшук вказаного майна боржника.

10.12.2014 р. постановою державного виконавця накладеного арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2).

Даних про направлення державним виконавцем запитів щодо отримання інформації про належність боржнику ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) нерухомого майна суду не надано.

У судовому засіданні державний виконавець в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що державним виконавцем були зроблені всі можливі дії щодо виконання рішення суду: направлені запити, накладені арешти на майно.

Між тим, як вбачається з відповідей ПФ України щодо місця роботи боржника та отримання ним пенсії, запити до ПФ України були направлені державним виконавцем 28.12.2015 р., тобто через рік після відкриття виконавчого провадження.

Згідно пояснень державного виконавця, встановивши місце роботи боржника, 28.01.2016 р. виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист направлено до іншого ВДВС для подальшого виконання.

Таким чином, суд вважає, що вказана бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ призвела до порушення прав і охоронюваних законом інтересів скаржника, що є підставою для їх відновлення в судовому порядку.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На підтвердження витрат на правову допомогу до скарги заявника був доданий договір про надання правової допомоги із Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги», з доданою до нього калькуляцією-рахунком про перелік наданих в рамках цієї справи робіт (послуг) з надання правової допомоги, а також квитанція до прибуткового касового ордера про сплату послуг з надання правової допомоги у визначеному договором та додатком до нього розмірі в сумі 1102,40 грн. , згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»

Враховуючи відсутність даних про належність саме боржнику, який має РНОКПП НОМЕР_2, будинків за адресою: Миколаївська область, Братський район, с.Михайлівка, вул.Армійська, б.24 б.25; Херсонська область, Білохзерський район, с.Станіслав, вул..Флотська, 39, - у суду відсутні підстави для зобовязання державного виконавця вчинити дії, повязані з реалізацією вказаних будинків, у звязку з чим скарга підлягає задоволенню частково. Крім того, на час розгляду скарги виконавчі провадження перебувають в провадженні іншого ВДВС.

Керуючись Законом України „Про виконавче провадження, ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця задовільнити частковою.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ щодо невиконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.07.2014 р. у строк, передбачений ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з наданням правової допомоги, у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: