Справа № 381/3496/15-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/5389/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 20.10.2016
УХВАЛА

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Волохова Л.А.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Борівської селищної ради Фастівського району, третя особа Управління Держкомзему у місті Фастові, про скасування рішення селищної ради та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати рішення Борівської селищної ради 30-ї сесії VI скликання № 2/13 від 18 жовтня 2013 року у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,067 га, що розташована по вул. Новофастівській, 10, у с. Борова, Фастівського району, Київської області та скасувати державну реєстрацію права власності на неї.

У мотивування позову зазначала, що їй на праві власності належить 1/2 частини будинку, що розташований по вул. Новофастівській, 10, у с. Борова, Фастівського району, Київської області, інша частина будинку належить відповідачу. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 11 липня 2007 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований вищевказаний будинок та встановлені межі між співвласниками домоволодіння. Вказане рішення набрало законної сили та було видано виконавчий лист з приводу його виконання.

Вказує, що у червні 2015 року позивачка отримала постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа від 13 травня 2015 року, де було вказано, що спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем та відомості про неї внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що межі спірної земельної ділянки встановлені всупереч вищевказаному рішенню суду та не відповідають його вимогам, чим, на її думку, було порушено її конституційні права та законні інтереси, оскільки внаслідок цього вона не має доступу до частини свого будинку та не має змоги доглядати за ним.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, у порушення ст. 10 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частини будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,0667 га по вул. Новофастівській, 10, у с. Борова, Фастівського району, Київської області. Інша частина вказаного будинку належить відповідачу ОСОБА_3 (а. с. 69-72).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2007 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою та встановлено межу між співвласниками вищевказаного будинку (а. с. 25-27).

Дане рішення вступило в законну силу та на його виконання був виданий виконавчий лист № 2-3 від 11 липня 2007 року, на підставі чого 06 грудня 2007 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

У червні 2015 року позивачка отримала постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа від 13 травня 2015 року, де було вказано, що спірна земельна ділянка була приватизована ОСОБА_3 та відомості про неї внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням 23 сесії VІ скликання Борівської селищної ради Фастівського району «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» № 4 від 15 березня 2013 року було надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку та виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,0603 га, яка розташована по вул. Новофастівська, 10 в смт. Борова, Фастівського району, Київської області.

Рішенням №13-2 від 18 грудня 2015 року Про внесення змін до рішення №6/5 ХХУІ сесії УІ скликання від 31 травня 2013 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі.

Рішенням 30 сесії VІ скликання Борівської селищної ради Фастівського району від 18 жовтня 2013 року за № 2/13 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі.

У подальшому даній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 листопада 2013 року та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно року на імя відповідача (а. с. 8-9).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, з часу набуття права власності на зазначений житловий будинок та з часу прийняття Борівською селищною радою Фастівського району Київської області рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку до набуття права власності на землю ОСОБА_3, позивачка у встановленому законом порядку відповідно до ст. 125 ЗК України не зареєструвала права власності на свою земельну ділянку.

Відповідно до висновку судового експерта від 15 квітня 2016 року № СЕ-1-1-388/15 за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи, межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0650, розміром 0,0667 га, що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, смт.Борова, вул.Новофастівська, 10, відповідають рішенню Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2007 року, яким було визначено порядок користування сторін земельними ділянками (а. с. 187-207).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 123 ЗК України передбачено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, відповідно до якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості),без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у тому числі зазначені вище, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ці висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та доказах, що наявні у матеріалах справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: