Провадження № 2/752/57/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретарів Бурлака Т.М., Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про усунення від права на спадкування,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила в якому просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що спадкодавець (мати позивача та відповідача) ОСОБА_3, тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду, однак, відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу з 2004 року по день смерті спадкодавця, ухилялася від надання як матеріальної так і моральної допомоги спадкодавцю, яка внаслідок похилого віку та хвороби перебувала у безпорадному стані. На підставі вказаних обставин, позивач просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася в порядку ст. 31 ЦПК України до Голосіївського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до ОСОБА_1 третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_3, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі, оскільки інший спадкоємець ОСОБА_1 заперечує її право на спадщину, тому просить визнати право на спадкову частку судовому порядку.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Просили задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши надані письмові докази у сукупності та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 80 років померла ОСОБА_3, про що 20.09.2010 року складено відповідний актовий запис N 17257, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.09.2010 року (том. 1 а. с. 14).

Після смерті ОСОБА_3 Другою київською державною нотаріальною конторою 2011 року заведено спадкову справу N 495/2011 (том 1 а.с. 86-117).

З свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 і її матір'ю є ОСОБА_3 (том. 1 а. с. 5). Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджені свідоцтвами про шлюб з яких вбачається зміна прізвища позивача (том 1 а.с. 6-10).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і її матір'ю є ОСОБА_3 (том 1 а.с. 70). Родинні відносини відповідача та спадкодавця підтверджені свідоцтвом про шлюб з якого вбачається зміна прізвища відповідача (том 1 а.с. 69).

28.10.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (том 1 а.с. 88). Позивач зареєстрована та постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1 і прийняла спадщину відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України (том 1 а.с. 93, 94).

21.12.2011 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 (том. 1 а.с. 117)

06.10.2011року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва відповідачу ОСОБА_2 було продовжено строк на прийняття спадщини (том. 1 а.с. 20).

21.12.2011 р. за вих. № 4081/0214 нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В., було видано відповідачу довідку, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_3, з роз'ясненням того, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не можуть з тих підстав, що вона не немає правовстановлюючого документу на квартиру, яка спадкується (том 1 а.с. 68).

Заповіт спадкодавець не складала. Позивач та відповідач в установлений законом строк прийняли спадщину однак свідоцтва про право на спадщину за законом на дату розгляду справи у суді ніхто не отримав.

Позивач ОСОБА_7 вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_8 ухилялася від догляду за матір'ю, яка у зв'язку із віком та хворобою перебувала в безпорадному стані, остання повинна бути усунена від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, допитана як свідок, пояснила, що за життя ОСОБА_3 лише вона весь час доглядала за останньою. Її мати ОСОБА_3 протягом шести років з 2004 року по 2010 рік була прикута до ліжка, тобто, не могла самостійно пересуватися. Позивач всіляко за нею доглядала, купувала продукти харчування та готувала їжу, купувала ліки. Разом з тим, молодша сестра відповідач ОСОБА_2 не надавала допомоги по догляду за матір'ю, хоча мала таку можливість працюючи фізичною особою підприємцем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає у квартирі № 12 за однією з позивачем адресою. Показала, що у ОСОБА_3 були хворі ноги. Злягла за років п'ять до своєї смерті, була повністю лежача. Скаржилась, що дзвонила другій дочці, а та не приїздить, це було десь у 2007 році. Бачила в квартирі позивача двох хлопців квартирантів. Стверджувала, що ОСОБА_3 була жінка грузна до самої смерті, бачила її за три місяці до смерті.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивача і онуком спадкодавця. Показав, що в квартиру приїздив раз в неділю. Відповідач ОСОБА_2 до 2005 року спілкувалась по телефону, раз в півроку приїздила в гості на день народження ОСОБА_3 Відносини з померлою були прохолодні через те, що ОСОБА_3 не хотіла складати заповіт. ОСОБА_3 у 2005 році злягла, не могла вставати та обслуговувати себе. Інколи позивач викликала свідка з роботи, щоб поміг підняти ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 часто дзвонила відповідачці ОСОБА_2, щоб вона помогла доглядати матір'ю, але та відмовлялася.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що позивач є бабусею її сина. У зв'язку з чим з позивачем спілкувалися раз в неділю і була знайома з ОСОБА_3, якій робила уколи. Позивач не раз скаржилася, що недостатньо грошових коштів, оскільки з 2005 року змушена була купувати памперси для ОСОБА_3 та ліки. ОСОБА_3 сідала на ліжку, ноги спускала вниз, перед нею ставили їжу і вона їла, а ходити не могла, падала. Свідок стверджувала, що при ній ОСОБА_3 у туалет не ходила, а чи ходила в той час коли її не було в квартирі не може ні підтвердити, ні заперечити. Злягла остання десь в 2003, чи 2004 році. ОСОБА_3 була повною жінкою десь за 100 кілограм, а перед смертю сильно схудла.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що колись працював разом з позивачем, остання працювала консьєржем в будинку АДРЕСА_4. Свідок стверджував, що у 2005 році робив ремонт на кухні квартири АДРЕСА_1 де проживала позивач та бачив, що її мати була лежача. Чув як при ньому позивач дзвонила сестрі і просила приїхати, а та відмовилась, голосу з ким говорила ОСОБА_1 і відповіді він не чув. До туалету ОСОБА_3 не ходила, вона лежала з 2005 року. ОСОБА_3 весь час скаржилася, що дочка не приїжджає. ОСОБА_3 падала з ліжка і свідок допомагав її піднімати. В 2008 році свідок робив ремонт у великій кімнаті, клеїв шпалери, білив стелю. ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_1 та сусідкою переносив у спальню, вона тоді була уже худа і важила десь 60 кілограм.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що працює консьєржем у будинку АДРЕСА_1 в якому проживала спадкоємець ОСОБА_3, з якою остання була знайома. Зі слів свідка ОСОБА_3 з 2005 року перестала виходити на вулицю та погано себе почувала про це свідок чула від позивача. Зі слів позивача ОСОБА_3 була на її утриманні. Свідок заходила в квартиру щоб підняти ОСОБА_3 на диван. З 2004 року по 2010 рік це відбувалося майже один раз на тиждень. В 2004 році ОСОБА_3 була повна, а з 2005 року почала худнути і не виходила на вулицю, майже завжди лежала на дивані. Лікарі ОСОБА_3 навідували часто, раз в місяць. Хто був дільничний лікар не знає. В 2010 році бачила ОСОБА_3 вона уже була сильно худа. Іншу дочку ОСОБА_2 ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що працює електриком в житлово-будівельному кооперативі «Молодіжний-12». Позивача знає, так як вона працювала консьєржем у кооперативі. Заходив у квартиру позивача і там лежала її хвора мама. ОСОБА_3 хотіла поспілкуватися і в розмові скаржилася на другу дочку. В квартирі знаходився не більше як півгодини. Заходив в 2006-2007 році для ремонту електрики.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що позивач це його колишня дружина. Був у шлюбі зі ОСОБА_1 до 2007 року і проживав з нею в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_3 хворіла у неї була старече безсилля. З жовтня 2005 року ОСОБА_3 уже не могла ходити, ноги боліли. ОСОБА_1 працювала консьєржем сутки троє. Після 2007 року свідок приїжджав до ОСОБА_1 але не знає чи вона ще працювала. Свідок не бачив щоб відповідач привозила ОСОБА_3 продукти. Свідок поки проживав в квартирі сам привозив продукти і сам готував їсти і для позивача і для її матері ОСОБА_3. Коли ОСОБА_3 хворіла то потребувала уходу і допомоги, інколи вона падала з дивану і її необхідно було піднімати. ОСОБА_3 скаржилась, що хотіла побачити дочку хоч перед смертю. З 2007 року свідок почав проживати з іншою сім'єю. Пенсію ОСОБА_3 отримувала сама, а як її витрачала свідку невідомо. Випадків щоб ОСОБА_3 погано харчувалась не було.

Відповідач ОСОБА_17, допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що вона є молодшою дочкою померлої ОСОБА_3 Майже десять років назад відповідач утративши роботу в м. Києві разом з чоловіком змушена була переїхати жити в АДРЕСА_5, яке знаходиться на відстані вісімдесят кілометрів від міста Києва де постійно проживає до цього часу. Відповідач в місто Київ приїздила два три рази на рік і кожен раз провідувала свою матір ОСОБА_3, привозячи їй продукти та залишала невеликі грошові кошти. В інший час тільки перемовлялася з матір'ю по телефону. За період, на який посилається позивач, ОСОБА_3 не була у безпорадному (безпомічному) стані, а її стан відповідав віку. ОСОБА_3 сама собі готувала їсти, а продукти їй купувала позивач але за грошові кошти, які отримувала ОСОБА_3 як пенсію. Відповідачу відомо, що ОСОБА_3 у трикімнатній квартирі займала одну велику кімнату, а дві кімнати займала позивач ОСОБА_1, одну з яких вона тривалий час здавала квартирантам. Відповідач неодноразово пропонувала забрати матір за місцем свого фактичного проживання у АДРЕСА_5, але ОСОБА_3 відмовлялася, тому що у селі туалет знаходився на вулиці. Крім іншого, ОСОБА_3 була визнана дитиною війни і мала пільги по сплаті комунальних виплат, тому у м. Києві їй було проживати значно краще чим у селі. Останній раз відповідач бачила свою матір ОСОБА_3 у серпні 2010 року і остання ще сама ходила по квартирі, хоч це їй уже давалося з труднощами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що її бабуся ОСОБА_3 ніколи не була лежачою хворою. Однак мала хворі ноги і була грузною жінкою, а тому більше часу вона лежала. Їжу готувала собі сама і в її кімнаті стояв холодильник, в якому остання тримала ліки на травах і свої продукти. З бабусею у неї були стосунки не зовсім хороші, тому вона її не провідувала, а тільки розмовляла по телефону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що він є головою житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12», проживає в квартирі № 18, що знаходиться над квартирою позивача. Він знайомий з позивачем ОСОБА_1, яка працювала консьєржем в кооперативі. По роботі заходив до позивача в квартиру декілька разів в період 2005-2007 років і бачив там її матір ОСОБА_3, яка виходила з кімнати в коридор і дивилась, хто до них заходить. Після 2007 року він в квартиру позивача не заходив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона працює терапевтом поліклініки № 1 Голосіївського району м. Києва, і на її дільниці знаходиться будинок АДРЕСА_1. Свідок не пам'ятає ОСОБА_3, але оглянувши історію хвороби останньої, дала пояснення по записам, які вона особисто робила під час огляду хворої. Згідно записів з історії хвороби, які зроблені по 2007 рік, зі слів свідка не має даних про те, що ОСОБА_3 була лежачою хворою. Її хвороба не перешкоджала їй рухатися по квартирі, приготувати їжу та прийняти ванну. Тому говорити про безпомічність не можна, але через похилий вік і наявну хворобу остання потребувала сторонньої допомоги, як то купити та доставити продукти з магазину. Свідок також пояснила, що усі лежачі хворі обліковані в поліклініці, ОСОБА_3 серед них не було.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду допомоги та піклування.

При встановлені факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Суд критично оцінює пояснення свідків, заявлених позивачем, оскільки свідки є близькими родичами останньої чи її знайомими, а в їх показах є багато суперечливих тверджень. Так, свідок ОСОБА_20 стверджувала, що вона бачила ОСОБА_3 за три місяці до смерті і та була грузною жінкою, а в той час позивач, відповідач та інші свідки стверджували, що перед смертю остання сильно схудла та важила близько 60 кг. Свідок ОСОБА_12 стверджував, що у 2008 році робив ремонт в кімнаті ОСОБА_3, а в той час свідок ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_10 показали суду, що ремонт в кімнаті померлої був зроблений внуком ОСОБА_10 тільки після її смерті. Свідок ОСОБА_15 стверджував, що заходив до позивача зробити ремонт електрики, а в той час свідок ОСОБА_16, чоловік позивачки стверджував, що весь невеликий ремонт у тому числі і по електриці в квартирі робив особисто. Свідок ОСОБА_13 стверджувала, що вона працюючи консьєржем бачила як хвору ОСОБА_3 лікарі провідували раз на місяць, однак терапевта, який обслуговую дільницю вона не знає. Крім того записи з історії хвороби свідчать, що ОСОБА_3 після 2007 року лікарі зовсім не навідували, оскільки такі записи в історії хвороби відсутні.

Крім того, твердження позивача та свідків про те, що ОСОБА_3 з 2005 року була лежачою хворою, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_18, голови житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12», який бачив ОСОБА_3 останній раз у 2007 році і тоді вона сама ходила. Також факт того, що ОСОБА_3 була лежачою хворою спростовується показами свідка ОСОБА_19 терапевта поліклініки № 1 Голосіївського району м. Києва та записами з історії хвороби ОСОБА_3 (том. 2 а.с. 1-75)

Позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що з 2005 року постійно доглядала за лежачою матір'ю ОСОБА_3, яка часто падала з ліжка і її необхідно було постійно піднімати, у той час з довідки виданої житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12» вбачається, що ОСОБА_1 працювала консьєржем з 2004 по 2009 рік у будинку №158, режим роботи доба-три (том 2 а.с. 125). Графік роботи консьєржа позбавляв позивача можливості доглядати за лежачою хворою цілодобово, тому твердження позивачки про те, що ОСОБА_3 була лежачою хворою прикутою до ліжка викликає у суду сумнів.

Відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що її мати ОСОБА_3 повністю себе обходила і пенсії яку вона отримувала їй було достатньо. Крім того з матір'ю проживала її сестра, позивач у справі, яка купувала матері продукти і додаткової допомоги від другої дочки мати не потребувала. Особисто ні мати під час того як відповідач її провідувала, ні сама позивач, яка була при цьому присутня ніколи до неї не зверталися та не говорили про необхідність додаткової допомоги матері. Відповідач проживала в АДРЕСА_5 за 80 кілометрів від м. Києва, не мала постійної роботи, а доходів від діяльності підприємця у неї не було, оскільки усім займався її чоловік і доходи були невеликі. Відповідач тільки займалася домашнім господарством і своїх грошових коштів не мала, а продукти матері привозила.

Проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_5 підтверджується довідкою виданою 11.11.2013 року Пісківською сільською радою Бобровицького району Чернігівської області.(том 1 а.с. 59).

Твердження відповідачки ОСОБА_2 позивачем спростовані не були, натомість свідок ОСОБА_16 спростовуючи факт надання відповідачем продуктів ОСОБА_3, стверджував, що продукти він привозив сам та сам готував їжу для позивача і її матері ОСОБА_3, чим підтвердив, що допомоги зі сторони позивача було достатньо для догляду за матір'ю ОСОБА_3

Факт понесення витрат на оплату поховання спадкодавця ОСОБА_3 особисто позивачем (том 1 а.с. 15-16) не є підставою для усунення від спадкування в порядку ч. 2 ст. 1224 ЦК України і тому вказані докази судом до уваги не приймаються.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Посилаючись на безпорадний стан спадкодавця та умисне ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві як на підставу заявленого позову, позивачем не доведено наявність вказаних обставин в розумінні ст. ст. 58-60 ЦПК України.

Аналізуючи зміст ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд вважає, що рішення про усунення від права на спадкування за законом, з урахуванням узагальнення судової практики в справах про спадкування, що закріплено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року за N 24-753/0/4-13 приймається лише у тому випадку, коли мають значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ст. ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказів.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що спадкоємець ОСОБА_2 умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, а також того, що остання потребувала такої допомоги саме від ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог в частині щодо усунення від права на спадкування ОСОБА_2 слід відмовити.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування слід відмовити в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

У той час, зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 08.07.1993 року повністю виплатила пайові внески за трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виданою житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» (том. 1 а.с. 103).

Відповідно ч. 1 статті 15 Закону України «Про власність», що був чинний на дату повної виплати паю ОСОБА_3, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Спадкодавець ОСОБА_3 набула права власності на квартира АДРЕСА_1 з дати виплати паю однак на дату смерті спадкодавця свідоцтво про право власності на останню в установленому законом порядку оформлено не було та право власності на квартиру не було зареєстровано у державному реєстрі.

Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 було видано 05.10.2011 року на ім'я ОСОБА_3 (том. 2 а.с. 86) та зареєстровано в держаному реєстрі 31.10.2011 року (том. 2 а.с. 84) уже після смерті спадкодавця. Однак зважаючи на те, що свідоцтво про право власності було видано та зареєстровано на запит Другої київської державної нотаріальної контори в порядку виконання нотаріальних дій (том.3 а.с. 158-175) по спадковій справі № 495/2011 заведеній після смерті ОСОБА_3 (том 1 а.с. 86-117), то у суду не виникає сумніву щодо законності вказаного правовстановлюючого документу.

Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Спадкоємцями після смерті спадкодавця ОСОБА_3 є її дочки, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, які прийняли спадщину.

Спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_3 є квартира АДРЕСА_1, частка позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у спадковому майні складає ? частку квартири.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов є обґрунтований, позовні вимого доведені належними, допустимими та достовірними доказами, тому зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1216, 1217,1222, 1224 ч. 5, 1261, 1268, 1269, 1278 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про усунення від права на спадкування, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на одну другу частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя