Справа №487/437/14-ц 11.03.2016 11.03.2016
Справа№487/437/14-ц
Провадження № 22ц/784/3/16 Головуючий першої інстанції: Павлова Ж.П. Категорія: 27 Доповідач апеляційної інстанції: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

головуючої судді Кутової Т.З.,

суддів Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Гордійчук С.С.,

за участю: відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та представника позивача Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року, ухвалене за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»

до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно.

Позивач посилався на те, що 1 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № NКIPGK04040062, на підставі, якого він надав позичальнику кредит в сумі 40000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру, належну їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1.

Відповідачка належним чином не виконувала умов договору та в неї утворилась заборгованість у розмірі 49690,69 доларів США, у зв'язку з чим позивач просив задовольнити його вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року позов задоволено часткового. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру, яка передана позивачу на підставі договору іпотеки від 1 жовтня 2007 року. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки та зазначено, що за рахунок коштів отриманих від продажу предмета іпотеки підлягають погашенню заборгованість за кредитним договором. Розподілено судові витрати.

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення де зазначала про його незаконність, оскільки судом не враховано невірне здійснення позивачем зарахування щомісячних платежів, а також те, що вказані обставини також викликають сумнів стосовно правильності нарахування позивачем загальної суми кредитної заборгованості та її відповідності умовам договору, законодавству та вимогам нормативних актів НБУ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справа, колегія суддів дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 1 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № NКIPGK04040062 строком дії до 31 вересня 2007 року на суму 40000 доларів США із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0, 92 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також із сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, з визначенням суми щомісячного платежу в розмірі 498, 15 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам і винагороди (а.с. 13-15).

В забезпечення виконання за вказаним договором між банком та відповідачкою того ж дня укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру загальною площею 54, 40 кв. м., житловою площею 38, 50 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачці на праві власності. (а.с.19-21).

Загальними умовами виконання зобов'язань встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Аналогічні положення містяться і в спеціальній нормі ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Так, в порушення наведених вимог закону, боржником ОСОБА_2 не в повній міри було виконано взяті на себе зобов'язання за умовами кредитного договору в зв'язку з чим, кредитором нарахована заборгованість в сумі 49690, 69 доларів США, що за курсом НБУ складає 642997 грн. 52 коп., яка складається з 3666, 69 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 6456, 45 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1280, 00 доларів США заборгованості по комісії , 3045,40 доларів США пені, 19, 32 долари США штрафу (фіксована складова) та 2220,43 долари США процентної складової штрафу.

Частиною 1 ст. 33 «Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Листом від 18 жовтня 2013 року за номером 30.1.0.0/2-383 відповідачці, як боржнику за кредитним договором направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в зв'язку з чим банк вимагає дострокового повернення кредитних коштів та прийнято рішення про звернення стягнення на майно передане в іпотеку (а.с. 10).

За вказаних обставин, районним судом вирішено про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності та передана останньою ПАТ КБ «Приват Банк» в іпотеку за договором від 1 жовтня 2007 року.

Проте, визначаючи розмір кредитної заборгованості в тому об'ємі, як нарахував позивач, та яка підлягає погашенню за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного іпотечного майна, районний суд безпідставно не звернув уваги на заперечення відповідача щодо наявності сумнівів в правильності розміру нарахованої заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду від 10 грудня 2014 року у справі призначено фінансово-кредитну експертизу, на вирішення якої запропоновано визначити чи є правильним розрахунок заборгованості позивача відповідно до умов кредитного договору від 1 жовтня 2007 року та визначити розмір заборгованості за цим договором станом на 2 вересня 2014 року.

Так відповідно до висновків експерта, викладених за № 1752/1753 від 30 грудня 2015 року розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 1 жовтня 2007 року станом на 2 вересня 2014 року з урахуванням даних аналітичного обліку банку та з урахуванням квитанцій щодо сплати платежів, наданих ОСОБА_2, становить 36 209, 01 долар США, яка складається з 30 665,39 доларів США основна заборгованість за кредитом, 4823, 62 доларів США заборгованості за процентами, 720 доларів США за нарахованою комісійною винагородою банку, а також 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 1829, 77 долари США штрафу ( процентна складова) .

Як вбачається із договору NKH3GK00057544, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ Страхова компанія Інгосстрах» від 1 жовтня 2007 року квартиру, яка є предметом іпотеки було застраховано строком до 30 вересня 2008 року, який пролонговано на подальший період, із річним страховим внеском становить 1157 грн. 46 коп. (а.с.213).

Також, ОСОБА_2 того ж дня укладено договір особистого страхування NKH3LK00057545 з тією ж страховою компанією строком на рік з правом пролонгації його строку дії із сплатою страхового платежу в сумі 1010 грн. на рік (а.с.219).

Експертом зазначено, що в ході дослідження виписок (регістрів аналітичного обліку) банку за рахунками ОСОБА_5 встановлено відображення в обліку банку операцій за кредитним договором від 1 жовтня 2007 року бухгалтерські проведення коштів в сумі 825, 44 долари США для оплати страхових платежів по договору NKIPGK00057545 та 945, 96 долари США оплата страхових платежів за договором NKIPGK04040062 (а.с. 188 зв.-189).

Проте, зазначені платежі, не підтверджені первиною документацією бухгалтерського обліку, номери договорів на які йдеться посилання, як на підставу перерахування коштів не співпадають з номерами договорів страхування наданими відповідачкою, також не співпадають розміри перерахованих платежів.

Страхова компанія «Інгосстрах» підтверджуючи надходження коштів від ПАТ КБ «Приват Банк» за договорами страхування з ОСОБА_2 в своєму листі послалась на номери договорів, які не відповідають номерам зазначених в договорах страхування наданих відповідачкою до суду. Крім цього, страхова компанія не зазначила ні розмір страхового платежу ні суми, які були перераховані, як вона зазначає, позивачем, а також не послалась на первинні документи бухгалтерського обліку (а.с. 222).

Враховуючи наведене, ідентифікувати зазначені платежі на загальну суму 1771,40 (825,44 + 945,96) долари США, як такі, що здійснені саме на виконання п. 2.1.3. умов кредитного договору ні за призначенням, ні за їх розміром, який виглядає як довільний, не представляється можливим. В зв'язку з чим відсутні підстави для включення вказаної суми до загального розрахунку заборгованості як необґрунтовані.

Відповідно до положень п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору, зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банку у зазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Як вбачається із листа банку на ім'я відповідачки від 3 жовтня 2008 року, їй повідомлялося про підвищення з 27 листопада 2008 року процентної ставки за кредитним договором до 13,8 %, в зв'язку з підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5 до 12 відсотків (а.с. 17,18).

Відповідно до розрахунку наданого позивачем саме з 27 листопада 2008 року запроваджено вказану підвищену процентну ставку, яку з 26 липня 2010 року було зменшено до 12, 58 %.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року за № 6-149 цс12, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (до 9 січня 2009 р.) .

Таким чином банк має довести настання власне умов встановлених в договорі для підвищення процентної ставки, наявність з цього питання рішення відповідного органу чи посадової особи, оскільки відсутність наведених доказів унеможливлює перевірку обґрунтованості підвищення процентної ставки та власне розмір підвищення. Також банк має довести дотримання ним процедури повідомлення боржника про підвищення процентної ставки.

Проте банком не надано рішення про підвищення процентної ставки, документального підтвердження здорожчання кредитних коштів, а також доказів отримання боржником повідомлення про підвищення процентної ставки. Так, не є таким доказом сам по собі лист на ім'я відповідачки.

За вказаних обставин, при розрахунку заборгованості слід виходити з процентної ставки визначеної сторонами в договорі.

Крім цього, відповідно до змісту п.4.3. договору в розділі «відповідальність сторін» та п. 5.4 в розділі «термін дії договору й порядок зміни умов договору» передбачено в разі порушення позичальником строків платежів по будь, якому з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову.

Проте, вказані умови вказують на невизначеність розміру штрафу в його процентній складовій, оскільки сума позову не є визначеною величиною.

Таким чином штраф нарахований позивачем, як процентна складова в сумі 2220, 43 долари США, не може бути включений до суми боргу. А нарахований штраф в розмірі 19, 32 доларів США, підлягає стягненню в розмірі 250 грн., відповідно до умов договору.

Таким чином заборгованість за кредитним договором складається з 30 665,39 доларів США основної заборгованість за кредитом, 4823, 62 доларів США заборгованості за процентами, 720 доларів США за нарахованою комісійною винагородою банку, що разом становить 36 209, 01 долар США, що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ наданому позивачем на час ухвалення оскаржуваного рішення дорівнює 468544 грн. 58 коп., а також 250 грн. штрафу , що в цілому становитиме 468794 грн. 58 коп.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення районного суду в частині визначення суми кредитної заборгованості підлягає зміні, із зазначенням що за рахунок коштів отриманих від продажу предмета іпотеки погашенню підлягає вказана заборгованість із зазначеними складовими за кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 від 1 жовтня 2007 року станом на 2 вересня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, та з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (72%) та взаємозаліку судового збору підлягає зміні також його розподіл. Так на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідачки підлягає стягненню 72% від 3441 грн. суми судового збору сплаченого при подачі позову що становить 2477,52 грн.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та зменшення стягнутої суми за рішенням суду на 28 % з позивача підлягає стягненню на користь відповідачки 481, 74 грн.

Так остаточна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням взаємозаліку буде становити 1995, 78 грн. (2477,52-481,74).

Враховуючи межі апеляційного оскарження в іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року в частині визначення розміру кредитної заборгованості та розподілу судового збору змінити, виклавши резолютивну частину вказаного рішення в цій частині в наступній редакції .

За рахунок коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки погасити заборгованість за кредитним договором № NKIPGK 04040062 від 1 жовтня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_2, яка утворилася станом на 2 вересня 2014 року та складається з 30 665, 39 доларів США заборгованості за кредитом, 4823, 62 доларів США боргу за нарахованими відсотками, 720 доларів США заборгованість за комісією, а всього 36209,01 доларів США , що дорівнює в еквіваленті 468544 грн. 58 коп., та штраф 250 грн., а остаточно підлягає стягненню - 468794 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 1995 грн.78 коп. судового збору.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку.

Судді:: Т.З. Кутова

К.О. Буренкова

Т.В. Крамаренко