АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №758/2162/15-ц Головуючий у 1 інстанції Зарицька Ю.Л.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4194/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Басюк Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_10, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого жилого приміщення та усунення перешкод у користуванні майном.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено: виселено відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та зобов'язано їх не чинити перешкоди банку у користуванні і розпорядженні вказаною квартирою, в тому числі шляхом безпосереднього доступу до неї.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Подільського райсуду м. Києва від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року, задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на спірну квартиру як предмет іпотеки в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_6 за кредитним договором №001-2900/756-0302 від 30.10.2007 в сумі 1593722,47грн шляхом визнання за позивачем права власності на вказану квартиру за ціною 831000грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована на праві власності за ПАТ «Універсал Банк» на підставі рішення Подільського райсуду м. Києва від 24 березня 2014 рок. Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі.

14 листопада 2014 року ПАТ «Універсал Банк» надіслав вимогу до відповідачів про добровільне виселення з квартири протягом одного місяця з моменту отримання вимоги (19 листопада 2014 року). 11 лютого 2015 року представником ПАТ «Універсал Банк» було складено Акт про відсутність доступу до квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі проживають у квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу, без законних підстав і чинять власнику перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та зазначає, що суд не у повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи, та не застосував закон, що підлягає застосуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення зареєстрованих у ній мешканців - відповідачів у справі. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався як на норми закону України «Про іпотеку» у системному зв'язку зі ст.109 ЖК України, так і на положення ст.ст.317,321,386,391 ЦК України щодо захисту права власності.

Обставини, що мають значення для вирішення спору, повно та всебічно з'ясовані судом у передбаченому законом порядку і не заперечуються жодною зі сторін. Разом з тим, суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин та не застосував до них норми матеріального закону, які підлягають застосуванню, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового.

Так, установлено, що квартира АДРЕСА_1 в забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 30.10.2007 була передана позивачу в іпотеку на підставі договору від 30.10.2007 як така, що на праві власності належала відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_9. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 01.03.1996, а не придбана за кредитні кошти (ас7-11). Рішенням суду в рахунок часткового погашення боргу за договором кредиту на вказану квартиру звернуто стягнення шляхом визнання за іпотекодержателем - позивачем у справі права власності на предмет іпотеки, і право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житлове приміщення.

Сам по собі факт того, що питання виселення відповідачів зі спірної квартири не було одночасно предметом позову іпотекодержателя про звернення стягнення у відповідності до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку», не дає підстав уважати, що спірні у даній справі правовідносини з виселення не регулюються законодавством про іпотеку, адже підставою набуття банком права власності на спірне жиле приміщення є саме факт звернення стягнення на спірне нерухоме майно - предмет іпотеки.

За таких обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що спір у даній справі підлягає вирішенню лише на підставі норм цивільного законодавства про захист права власності. Крім того, вирішення питання захисту права власника шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном залежить від вирішення питання про наявність підстав для припинення чи позбавлення прав попереднього власника (власників) та членів його (їх) сім'ї у користуванні спірним майном. Таких вимог позивачем не пред'явлено і на такі обставини як на підставу своїх вимог позивач при розгляді даної справи не посилався.

Питання виселення громадян з жилих приміщень регулюється статтями 109-117 ЖК України. Відповідно до положень ст.109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч.1); громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2).

Отже, факт звернення стягнення на предмет іпотеки - жиле приміщення відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» є підставою для виселення мешканців цього приміщення: у разі, якщо таке жиле приміщення було придбане ними за рахунок кредитних коштів - з наданням їм жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст.132І ЖК України (ч.4 ст.109 ЖК України); у разі, якщо таке жиле приміщення було придбане ними не за рахунок кредитних коштів - з наданням іншого постійного жилого приміщення.

З огляду на викладене позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про виселення відповідачів у даній справі зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення не грунтуються на нормах матеріального права, а тому законних підстав для задоволення таких вимог немає.

Питання виселення громадян без надання іншого жилого приміщення регулюються статтями 116, 117 ЖК України, проте, на обставини, передбачені зазначеними нормами, як на підставу своїх позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» не посилається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_10, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого жилого приміщення та усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О.Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна