Єдиний унікальний номер №243/7100/16-ц
Номер провадження №4-с/243/42/2016
УХВАЛА

Іменем України

«20» жовтня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_1,

представника органу, дії якого оскаржуються ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Словянську цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України. В обґрунтування своєї скарги зазначив, що 04 вересня 2015 року рішенням Словянського міськрайонного суду було вирішено стягнути з нього заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року на користь ПАТ «Промінвестбанк» у сумі 14 854 358,41 грн. На виконання вказаного рішення 27 листопада 2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України було відкрито виконавче провадження №49499305. 27 листопада 2015 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги №39/347; 151127-4/Ф. Відповідно до п.1.1 даного договору, в порядку та на умовах визначених цим договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року, укладеним між Первісним кредитором та ПП «Зернопродукт».

У відповідності до п. 2.3. договору, з моменту переходу до Нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до Боржника, Новий кредитор має право розпоряджатись цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення без будь-яких обмежень.

27 листопада 2015 рок між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги № 39/347-5; 151127-9/У за договором поруки № 7-в від 23вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ним, який забезпечує виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 3 від 23 вересня 2013 року.

27 листопада 2015 року між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» був укладений договір відступлення права вимоги № 151127-1 З/У. Відповідно до п. 1.1. даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору на підставі договору відступлення права вимоги 39/347; 151127-4/Ф від 27 листопада 2015 року за наступним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ПП «Зернопродукт»: Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 3 від 23 вересня 2013 року. Відповідно до п. 1.3. даного договору, за цим Договором до Нового кредитора переходить право вимагати (замість Первісного кредитора) від Боржника належного та реального виконання його обов'язків:

Загальна сума боргу, що є предметом цього договору, становить 27 701 113,78 грн.

Відповідно до п. п. 4.2., 4.3. договору (у редакції додаткової угоди №1 від 30 листопада 2015 року), з моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги за Кредитним договором, відповідно до умов п. 2.1.1 цього Договору, до Нового кредитора переходять всі права кредитора у відношенні до «Боржника», що належали до цього Первісному кредитору за Кредитним договором. Передбачене цим Договором право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з Кредитного договору, переходить до Нового кредитора виключно після виконання ним в повному обсязі зобов'язань перед Первісним кредитором, визначених в п. 2.1.1. цього Договору.

Також 27 листопада 2015 року між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» був укладений договір відступлення права вимоги №151127-18У за договором поруки № 7-в від 23 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ним.

Згідно п.2.1. Договору моментом переходу права вимоги Первісного кредитора за договором поруки є момент підписання договору та отримання оплати за відступлення права вимоги відповідно до п. 2.1.1. договору відступлення, тобто отримання 4 044 000,00 грн. На виконання умов п. 2.1.1. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 30 листопада 2015 року), ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» платіжним дорученням №1 від 27 листопада 2015 року було перераховано на користь ТОВ «Універсал Фінанс» кошти у сумі 4 044 000,00 грн. та відповідно товариство набуло право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з Кредитного договору та Договору поруки. У зв'язку з викладеним вище, Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 06 січня 2016 року було замінено стягувача в рамках виконавчого провадження №49499305.

Надалі, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, у зв'язку з поданням ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» заяви про відмову від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду від 04 вересня 2015 року, було визнано відмову стягувача ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» від примусового виконання в процесі виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду та виданого на його виконання 16 листопада 2015 року виконавчого листа.

15 серпня 2016 року на виконання Ухвали Печерського районного суду м. Києва Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження №49499305. При цьому, п. 4 Постанови про закінчення виконавчого провадження було постановлено постанову про стягнення з нього виконавчого збору від 15 березня 2016 року № 49499305 виділити в окреме провадження. Надалі, 22 серпня 2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №51964907, якою відкрито виконавче провадження зі стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 1 485 801,24 грн.

На думку заявника вказана вище постанова від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження суперечить нормам чинного законодавства статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що за загальним правилом, виконавчий збір стягується в рамках виконавчого провадження.

Водночас, у зв'язку з наявністю випадків, коли виконавче провадження може бути завершене без стягнення виконавчого збору, законодавець передбачив випадки, коли виконавчий збір не стягується взагалі або ж стягується в рамках окремого виконавчого провадження.

Законом передбачено виключну кількість обставин, за яких стягнення виконавчого збору, у разі його не стягнення, виділяється в окреме виконавче провадження, перелік цих обставин є вичерпним і, не підлягає розширенню жодним органом.

Проте, підставою для виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження став п.3.7.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, тобто, при винесенні оскаржуваної постанови Відділ примусового виконання керувався не нормами Закону, а нормами Інструкції, яка в даному випадку суперечить вимогам закону.

Зауважив, що одним з основних складових верховенства права є те, що Закони у порівнянні з підзаконними нормативно-правовими актами має вищу юридичну силу, що, в першу чергу, означає те, що при виникненні правових колізій, застосовується саме закон. Як наслідок, застосування Інструкції, яка суперечить вимогам Закону, є його порушенням.

Водночас, з огляду на те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачене можливості виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.1. ч.1. ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець в даному випадку діяв всупереч ст.6, 19 Конституції, ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Як наслідок, постанова 22 серпня 2016 року підлягає скасуванню в судовому порядку.

Окрім того, вказав, що оскаржувана постанова винесена лише 22 серпня 2016 року, в свою чергу, закінчення виконавчого провадження № 49499305 відбулось 15 серпня 2016 року.

Просив визнати неправомірною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №51964907.

В судове засідання боржник ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник боржника ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 18 серпня 2016 року (а.с.17), у судовому засіданні підтримав скаргу ОСОБА_3 у повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у скарзі, просив визнати неправомірною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №51964907.

Представник особи, дії якої оскаржуюються Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 30 грудня 2015 року №20-22/587 (а.с.30), в судовому засіданні заперечував проти скарги. В обґрунтування зазначив, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі «Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки в ЗУ ««Про виконавче провадження» визначено не всі можливі обставини, за яких стягнення виконавчого збору, у разі його не стягнення, виділяється в окреме виконавче провадження. Не вбачає порушень законодавства в діях Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України. Просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Зі змісту статті 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, пункт 9 частини третьої статті 129).

При вирішенні справ про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням слід керуватись статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження", пунктами 3.8 - 3.9.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом ОСОБА_4 юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в ОСОБА_4 юстиції України за № 489/20802 від 2 лютого 2012 року.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. У Законі визначено загальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), до якого, зокрема, віднесено пошук майна боржника, арешт коштів на рахунках в банківських установах, оцінка майна та його реалізація на прилюдних торгах (статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у частині другій статті 17 Закону.

У відповідності до ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені сгягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2015 року рішенням Словянського міськрайонного суду було вирішено стягнути з нього заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року на користь ПАТ «Промінвестбанк» у сумі 14 854 358,41 грн. (а.с.5-10).

На виконання вказаного рішення 27 листопада 2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України було відкрито виконавче провадження №49499305 (а.с.15-16).

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось сторонами по справі, в межах дійсного виконавчого провадження був укладений договір відступлення права вимоги №39/347; 151127-4/Ф між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс», а згодом був укладений договір відступлення права вимоги № 151127-1 З/У між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» (а.с.11).

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року, у зв'язку з поданням ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» заяви про відмову від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду від 04 вересня 2015 року, було прийнято відмову стягувача ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» від примусового виконання в процесі виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду та виданого на його виконання 16 листопада 2015 року виконавчого листа (а.с.5).

15 серпня 2016 року на виконання Ухвали Печерського районного суду м. Києва Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження №49499305 (а.с.12).

Як вбачається з постанови 22 серпня 2016 року, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України ухвалив Постанову про відкриття виконавчого провадження №51964907, якою відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 1 485 801,24 грн. (а.с.18-19).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.1 ст. 28 Закону).

При цьому, частина третя статті 28 Закону передбачає, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до ч. 6 статті 28 Закону, у відповідності до якої у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершенню (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Законом передбачено виключну кількість обставин, за яких стягнення виконавчого збору, у разі його не стягнення, виділяється в окреме виконавче провадження, а саме у разі:

- повернення виконавчого документу стягувачу за його власною письмовою заявою;

- визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

- фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, як вбачається з п.3.7.4. «Інструкції з організації примусового виконання рішень», у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження, відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Тобто згідно Закону таких випадків чотири. Тоді як Інструкція з організації примусового виконання рішень встановлює більш розширений перелік підстав виділення постанов про стягнення виконавчого збору в окреме провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, тому вона повинна відповідати вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_4 юстиції України від 26 грудня 2008 року N 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» розяснено, що колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Прогалини в законодавстві повинні заповнюватися у процесі правотворчості шляхом внесення змін і доповнень у закони, видання нових, більш досконалих юридичних актів.

Отже, норми «Інструкції з організації примусового виконання рішень» дозволяють державному виконавцю у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) виділити постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження, відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що винести постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору.

Також, як вбачається зі скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України, він не оскаржує строки винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору №51964907 від 22 серпня 2016 року, а лише зазначає даний недолік, при цьому просить визнати неправомірною та скасувати дану постанову.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про державну виконавчу службу», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Суд вважає за необхідне зауважити, що у разі необхідності до державного виконавця можуть бути застосовані всі традиційні види юридичної відповідальності: дисциплінарна, адміністративна, цивільно-правова та кримінальна. За порушення законодавства державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому законом. Таким чином, не своєчасне винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем є підставою для його особистої відповідальності, а не підставою для скасування постанови.

Згідно ч.2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунуту порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми закону, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України за відсутністю підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212-215, 383, 384, 385, 386 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу постановлено у відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала винесена та підписана в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлено 24 жовтня 2016 року.

Суддя Н.О. Чемодурова