Справа № 371/1452/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко В. М.
Провадження № 22-ц/780/1804/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 23 15.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року по справі за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У серпні 2016 року Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» ( надалі НТУУ «КПІ») звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що є власником (балансоутримувачем) гуртожитку АДРЕСА_1 та є студентським гуртожитком для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів з вересня 2011 року.

ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з липня 2009 року вселилась та проживала в кімнаті НОМЕР_1 вказаного гуртожитку у зв'язку з навчанням та наказом від 29 червня 2013 року відрахована з НТУУ «КПІ» у зв'язку із здобуттям повної вищої освіти.

Вважаючи, починаючи з 14 липня 2013 року відповідач займала кімнату як стороння особа, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, яким ОСОБА_2 із залежними від неї членами родини виселено із займаної кімнати (вказане рішення було виконано в примусовому порядку 14 липня 2014 року) та оскільки з вересня 2013 року відповідач припинила вносити плату за користування кімнатою в гуртожитку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2014 року (11 місяців) у розмірі 42 900 грн. просив стягнути вказану суму в примусовому порядку.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» заборгованість за проживання в гуртожитку в сумі 42 900 грн. 00 коп. та судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, а саме складової її вартості, не надано жодних договорів, відповідно до яких вона б брала на себе зобов'язання перед позивачем, з нею не було узгоджено суму місячного нарахування заявлену позивачем та не попереджено про обов'язок оплати послуг з проживання в гуртожитку в заявленій сумі 3900 грн.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка після закінчення навчання фактично продовжувала проживати у гуртожитку та з 01 вересня 2013 року припинила вносити плату за користування кімнатою в гуртожитку, внаслідок чого утворилась заборгованість по оплаті за користування житлом за період з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2014 року у розмірі 42 900 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» є власником (балансоутримувачем) гуртожитку №22 за адресою: вулиця Металістів,6, м. Київ.

Статус студентський гуртожиток для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів даному гуртожитку надано Наказом НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03 вересня 2011 року (а.с.46-49). Згідно довідки №0700/106 від 26 травня 2015 року кімната НОМЕР_1 гуртожитку №22 розрахована на три ліжко-місця (а.с.50).

Відповідачка ОСОБА_2 та її малолітні діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 вселились та проживали на підставі ордерів, виданих на підставі наказів ректора від 17 червня 2010 року №1-123; від 01 червня 2011 року №4-173; від 18 травня 2012 року №4-174 відповідно про надання відповідачці вказаного житлового приміщення на період її навчання у ВНЗ.

Наказом від 11 лютого 2013 року №412-С відповідачеві перенесено захист дипломного проекту через хворобу та видано направлення від 26 лютого 2013 року №339 для тимчасового розміщення у гуртожитку, яким продовжено строк її проживання до 30 червня 2013 року. Після закінчення вказаного строку адміністрація зверталася до відповідача з вимогою про виселення з гуртожитку, однак остання продовжувала проживати в спірному житловому приміщенні.

Дані обставини відповідачем не оспорювались та підтверджуються рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року (а.с.61-63).

Відповідно до п.43 Примірного положення про гуртожиток ВНЗ при відрахуванні з навчального закладу студенти, які проживали в гуртожитку, залишають його в установленому порядку у двотижневий термін з дня видачі відповідного наказу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року задоволено позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» та ухвалено виселити ОСОБА_2 та залежних від неї малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_1 студентського гуртожитку №22 Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 липня 2014 року вбачається, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва про виселення з гуртожитку відповідача та її дітей виконано в примусовому порядку (а.с.64).

Таким чином, відповідачка з малолітніми дітьми на правових підставах проживали у гуртожитку до 30 червня 2013 року, а з 15 липня 2013 року до 14 липня 2014 року займали кімнату як сторонні особи без відповідних правових підстав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. "к" п.п.1.4 Положення про оплату за проживання у студентських гуртожитках позивача сторонні особи сплачують вартість одного ліжко-місця в розмірі 1300 грн. на місяць (а.с.58).

У добровільному порядку відповідач сплатила за проживання в гуртожитку за період з 01 липня 2013 року по 01 вересня 2013 року, що підтверджується прибутковим касовим ордером (а.с.101).

Примірне положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затверджений Наказом Міністерства освіти і науки України 13.11.2007 р. № 1004 регламентує функціонування студентських містечок і гуртожитків вищих навчальних закладів, визначає порядок надання житлової площі в гуртожитках, умови проживання, правила внутрішнього розпорядку .

На підставі вищезазначеного Положення, наказом № 1-215 від 25 липня 2013 року ректора НТУУ «КПІ» було затверджено Положення «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету України "КПІ" для всіх категорій мешканців та введено його в дію з 01 вересня 2013 року (а.с.53), відповідно до якого сторонні особи сплачують вартість одного ліжко-місця у розмірі 1300 грн.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за користування житлом за період з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2014 року у розмірі 42 900 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: