Справа № 724/1618/15-ц
Провадження № 2/724/130/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.

при секретарі: Корпан М.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5,

представник Бочковецької с/р ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на частку житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на частку житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона ОСОБА_1, народилася 23.10.1951 року. В 1955 році її батько ОСОБА_1 Г С. з мамою ОСОБА_8 побудували будинок, в який перейшли жити із нею, створивши новий колгоспний двір (особовий рахунок 564). Станом на 1970 рік членами нового колгоспного двору були її батько (голова двору) ОСОБА_9, мати - ОСОБА_8, вона, її сестра - ОСОБА_4;сестра - ОСОБА_10, та її брат відповідач ОСОБА_4 В 1977 році сестра ОСОБА_11 вийшла заміж, змінила прізвище на Снігур, вибула з колгоспного двору в с. Шилівці та не приймала участі у веденні спільного господарства двору. В 1986 році сестра ОСОБА_10 вийшла заміж, змінила прізвище на ОСОБА_3, вибула з колгоспного двору в с. Грозинці та не приймала участі у веденні спільного господарства двору. Так як, позивачка є інвалідом з дитинства, їй з 01.01.1968 року по життєво призначили пенсію по інвалідності. Позивач в 1980 році перейшла з колгоспного двору, де був головою двору її батько (особовий рахунок 343) в колгоспний двір покійного діда (особовий рахунок 439). При цьому вона продовжувала приймати участь особисто в утриманні колгоспного двору батька, де фактично проживала до 2013 року, а також давала кошти на утримання колгоспного двору батька зі своєї пенсії. Пізніше колгоспному двору (голова двору був дід, особовий рахунок 439) присвоїли адресу с. Бочківці вул. Івасюка, 26, а колгоспному двору (голова двору був батько, особовий рахунок 343) - с. Бочківці вул. Івасюка, 28. Станом на 15.04.1991 року (на момент набрання чинності Закону України «Про власність») членами колгоспного двору за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 та його співвласниками були: її батько (голова сім'ї) ОСОБА_9, її мати - ОСОБА_8, брат ОСОБА_4, її племінниця - ОСОБА_4 (в даний час ОСОБА_7) А.С.. А тому, позивач вважає, що вказаним особам належало по ? колгоспного двору. 02.08.2005 року помер її батько ОСОБА_9, на момент смерті батька право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 оформлено не було. Після нього залишилася спадщина, яку він заповідав своєму сину ОСОБА_4. На час смерті батька фактично проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні спадкоємці: ОСОБА_8 - дружина покійного, ОСОБА_4 - син покійного, та вона донька покійного. Вона відмову від вступу в спадщину на обов'язкову частку не писала, тому щ,о фактично прийняла спадщину від батька, а саме обов'язкову частку в розмірі 1/12 частки на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28. Аналогічно її мати ОСОБА_8, відмову від обов'язкової частки не писала, вона була пенсіонеркою (непрацездатною), а тому вона фактично вступила в обов'язкову частку спадщини батька і її частка в житловому будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28, в розмірі 1/12 та її частка стала 4/12 (3/12 спільна власність + 1/12 обов'язкова частка від власності батька). 24.12.2005 року після смерті батька через 4 місяці і 22 дні померла її мати ОСОБА_8. Вона не встигла оформити право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28. На момент її смерті та в подальшому, позивачка фактично проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить довідка Бочковецької сільської ради. Так, після смерті матері відкрилася спадщина, яка складалася крім речей домашнього вжитку, ще з 4/12 часток житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28. Так, як на момент смерті матері вона спільно з братом проживала в будинку за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28, то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України у спадщину матері вступили 2 особи, а саме вона в розмірі 2/12 та відповідач в розмірі 2/12. Отже, після смерті матері, житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28, належить трьом співвласникам: ОСОБА_12 - в розмірі 6/12; ОСОБА_13 - в розмірі 3/12; ОСОБА_13 (в даний час ОСОБА_7) ОСОБА_14 в розмірі 1/4. Наші сестри після смерті батька та матері в спадщину не вступали, з померлими батьками спільно не проживали. Зазначає, що на момент смерті батька та матері право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 не був оформлений, то заяви на вступ в спадщину вона не писала, право власності на будинок в зв'язку з неспроможністю не могла оформити. Відповідач був єдиним працездатним чоловіком у сім'ї, і мав оформити на них обох сам, позивачка давала йому гроші на витрати. У липні 2015 року вона дізналася з позовної заяви ОСОБА_4 про ту обставину, що її брат самостійно оформив право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами. Зі змісту вказаного свідоцтва їй стало відомо про те, що 16.03.2006 року виконавчим комітетом Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я вже покійного батька, на підставі рішення виконавчого комітету Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 13.07.2005 року за № 42-07. Дане свідоцтво про право власності на нерухоме майно і було зареєстроване в Хотинському комунальному районному бюро технічної інвентаризації та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.03.2006 року за реєстраційним номером 14158889, номер запису 119, кн. 31. Вважає, що вищевказані свідоцтва видані з порушенням норм цивільного права, та з порушенням її прав як співвласника майна.

Зазначила, що Бочковецька сільська рада Хотинського району Чернівецької області не повідомила її про винесення 13.07.2005 року виконавчим комітетом рішення № 42-07 та оформила 16.03.2006 року права власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 на ім'я батька, хоча достовірно знала, що вказаний житловий будинок станом на 15.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів, а тому власність повинна була оформлятися на всіх членів колгоспного двору, що були зареєстровані в ньому станом на 15.04.1991 року.

Вважає, що строк позовної давності на подачу позовної заяви пропущений нею з поважних причин та у відповідності до ст. 73 Цивільного процесуального кодексу України підлягає поновленню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представники ОСОБА_2 та ОСОБА_15 пояснили суду, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав в повному обсязі суду, зазначив, що спірне господарство не відносилось до типу колгоспного двору, оскільки батько взагалі не був членом колгоспу, а мати вийшла на пенсію в середині 80-х років, їх син ОСОБА_4 взагалі не працював в колгоспі, а тому вважає, що рішення виконавчого комітету Бочковецької с/ради Хотинського району № 42-07 від 13.07.2005 цілому є правомірною.

Представник Бочковецької сільської ради - ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги не визнають, право власності на ОСОБА_4 оформлялося згідно чинного законодавства, підстав для скасування рішення Бочковецької сільської ради від 13.07.2005 року немає.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, суду надала заяву в якій зазначила, що позов визнає, просить визнати за нею 3/12 житлового будинку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона проживала разом із батьками в с. Бочківці, після 1986 року вона одружилася, і переїхала від них, в 1991 році родилася ОСОБА_7, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, в 1995 році після розлучення. ОСОБА_7 переїхала в інше місце проживання. Її мати працювала в колгоспі і була чого членом, допоки не вийшла на пенсії на початку 80 років. Батько в колгоспі не працював. Про те, що ОСОБА_4 виготовив документи на будинок № 28 їм не було відомо. Позивачка проживала до 2013 року в будинку № 28, після того в будинку № 26. Мати ОСОБА_8 проживала з 1985 року з моменту закінчення будівництва по вул. Івасюка, 26, а батько ОСОБА_9 по вул. Івасюка, 28.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 після народження ОСОБА_17 проживав із нею в с. Грозинці, там і робили хрестини, деякий час проживали і в с. Бочківці. ОСОБА_4 доглядав за своєю сестрою, на одному подвірї розташовані два будинки 26 і 28, у будинку № 28 проживав ОСОБА_4, батьки побудували два будинки, будинок № 28 наголошували, що залишиться ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 народилася в 1991 році та проживала в с. Грозинці, інколи проживала в Бочківцях в старій хаті, але проживала не довго, періоду не памятає, після смерті батьків ОСОБА_4 жив разом із сестрою ОСОБА_1, потім поділилися будинками.

Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до погосподаскої книги за 1986 по 1995 роки особовий рахунок 447,469, господарство по вул. Івасюка, 28 відносилось до типу колгоспного двору. Членами двору були: глава двору ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та в 1991 році ОСОБА_17

Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами та обставина, що батько ОСОБА_9 не був членом колгоспу, мати вийшла на пенсію 1982-84 роках, а ОСОБА_4Г взагалі в колгоспі не працював.

В пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 2005 року № 20 роз'яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на двору, частку в його майні.

Відповідно до вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Суспільна група господарства записувалась у погосподарській книзі станом на 1 січня та 1 червня відповідного року.

Таким чином, за змістом указаних норм, господарства осіб, які мають працюючих членів сім'ї, але які не є працюючими членами колгоспу, відносяться до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч.2 ст.123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Однак при вирішенні судами спору про право власності на майно колишнього колгоспного двору застосування норм статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, яка визначалася відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, є помилковим.

Така правова позиція висловлена в Верховним Судом України у постанові № 6 -192 цс14 від 24 грудня 2014 року, та відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України є обовязковою та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

Зазначеними Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Судом встановлено, що із осіб , які були зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_3 в колгоспі тільки працювала ОСОБА_8, мати відповідача ОСОБА_4, і вийшла на пенсію в 1982-84 роках.

За змістом п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів від 25 травня 1990 року № 69 господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї, відносяться до тієї суспільної групи, до якої вони відносились до переходу на пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в господарстві пенсіонерів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був працюючий член сім'ї ОСОБА_4, який в колгоспі взагалі не працював.

Суд аналізуючи у сукупності пояснення сторін викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що період часу після виходу на пенсію ОСОБА_9 та ОСОБА_8, її син ОСОБА_4 взагалі не працював в колгоспі, а тому господарство по вул. Іавасюка,28, с. Бочківці Хотинського району, помилково була віднесена до суспільної групи колгоспний двір.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінюючи у сукупності викладене дійшов висновку, що в межах заявлених позовних вимог та із зазначених ОСОБА_1 правових підстав у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 120-123 ЦК України ( в редакції 1963 року), Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на частку житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд терміном десять днів з дня його оголошення, а особами, які не були в судовому засіданні в цей же термін і в цьому ж порядку з дня отримання ними копії рішення суду.

Суддя: А.І. Руснак