Ухвала іменем україни 29 лютого 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 3 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд в зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання повернути частину земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні спірною земельною,

в с т а н о в и в:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 липня 2013 року набула право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованій на земельній ділянці Миргородської міської ради Полтавської області, а відтак набула право користування цією земельною ділянкою загальною площею 1093 кв.м.

Однак частиною даної земельної ділянки розміром 264 кв.м. користується її сусід ОСОБА_3, що володіє будинком № 44 по за тією ж адресою, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18 жовтня 2007 року.

Відповідно до договору, відповідач придбав будинок на земельній ділянці площею 600 кв.м., але займає земельну ділянку загальною площею 864 кв.м. без належних підстав.

Просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача повернути їй частину самовільно зайняту земельну ділянку площею 264 м.кв.; зобов'язати власними силами чи за власні кошти усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасового паркану із металевої сітки.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 листопада 2014 року це рішення без змін.

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2014 року в зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що при прийнятті рішення суд обґрунтовував його посиланням на правову оцінку рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №1133 від 24 жовтня 1997 року про надання ОСОБА_4 додатково у користування земельної ділянки площею 264 м.кв., яка була викладена у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року за наслідками розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Миргородської міської ради (справа №541/700/14-а).

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 липня 2015 року, зазначену постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року скасовано, що є нововиявленою обставиною, якою вона і обґрунтовує вимогу про перегляд рішення Миргородського міськрайонного суду від 26 вересня 2014 року.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року скасовано рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2014 року у справі № 541/3682/13-ц, та ухвалено нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 частину самовільно зайнятої земельної ділянки площею 264 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, як позначено на плані земельної ділянки до технічного паспорту за 2012 рік (на ім'я ОСОБА_5) штрихуванням синього кольору; зобов'язано ОСОБА_3 власними силами чи за власні кошти протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 вказаною земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасового паркану із металевої сітки на її земельній ділянці, як позначено на плані земельної ділянки до технічного паспорту за 2012 рік червоним кольором та перенести паркан на межу його землекористування, як позначено на плані земельної ділянки до технічного паспорту за 2012 рік зеленим кольором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 3 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції від 30 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені заяви про перегляд в зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2014 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що наведені заявником обставини не є нововиявленими.

Як вбачається, при ухваленні Миргородським міськрайонним судом Полтавської області рішення від 26 вересня 2014 року (про перегляд якого звернулась ОСОБА_2) та відмовляючи їй у задоволені позовних вимог, суд посилався на рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради №1133 від 1997 року «Про надання ОСОБА_4 додатково у користування земельну ділянку площею 264 кв.м.».

Правова оцінка рішенню виконавчого комітету міськради викладена в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року (справа за позовом ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області та виконавчого комітету міської ради про часткове скасування рішення).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 липня 2015 року, постанову Миргородського міськрайонного суду від 12 червня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року скасовано та закрито провадження у справі.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення в зв'язку з нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 послалась на вказану ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15 липня 2015 року, як на нововиявлену обставину.

Посилання заявника на цю ухвалу, якою скасовано постанови адміністративних судів першої та апеляційної інстанції, безпідставні, зважаючи на те, що провадження в адміністративній справі закрито, а спірне рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради №1133 від 1997 року залишається чинним.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з ново виявленими обставинами» роз'яснено порядок розгляду даної категорії справ: до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові акти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов:по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи,по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Апеляційним судом правильно визначено характер спірних правовідносин та визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, і надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд в зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання повернути частину земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні спірною земельною, за касаційною скаргоюОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 3 лютого 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк