Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Швидкій Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :
03 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 18 704,66 грн.,з яких: заборгованість за кредитом 12 854,73 гривень, сума несплачених відсотків 5 849,93 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.06.2015 року між Кредитною спілкою «Істок» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № ДК2-228 відповідно до умов якого позивач надав, а Відповідач отримав кредитні кошти у загальній сумі 40 000,00 грн. під 34 % річних, на строк до 29.06.2017 року. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинні були здійснюватись в терміни, передбачені кредитним договором та графіком щомісячних платежів.
З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № ДК2-228 ДП 1 від 30.06.2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як поручитель зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.
Свої зобов`язання позивач виконав повністю, надав відповідачу кредит у зазначеному розмірі. Проте, ОСОБА_1 порушила умови укладеного між сторонами договору, свої зобов`язання виконувала не належно, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року у неї перед позивачем утворилась вказана заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просив суд позов задовольнити.
Відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково зазначила, що з моменту укладання кредитного договору із позивачем, нею було сплачено 40 000,00 грн.
Після оплати вказаних грошових коштів вона разом із ОСОБА_2 зверталась до Голови правління КС «Істок» із заявами щодо звільнення її від сплати відсотків по кредитному договору № ДК2-228 від 30.06.2015 року на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також просила здійснити зарахування раніше сплачених нею грошових коштів в рахунок погашення основного боргу тіла кредиту, замість відсотків. Проте, станом на день розгляду справи в суді відповіді не отримала.
У зв`язку із тим, що вона із поручителем являється військовослужбовцями Збройних Сил України, вважає, що вони звільнені від сплати процентів за користування кредитом в силу положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з початку і до закінчення особливого періоду. А відтак, враховуючи повне погашення заборгованості за кредитним договором просила про відмову у задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.06.2015 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ДК2-228, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 40 000 грн. 00 коп. на строк користування до 29.06.2017 року. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідно до умов договору та графіку щомісячних платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34 % річних. (а.с. 14-15).
З метою забезпечення зобов`язань за означеним кредитним договором 30.06.2015року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № ДК2-228 ДП 1 від 30.06.2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 , як поручитель зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором. (а.с. 16).
Факт виплати Кредитною спілкою «Істок» та отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів в розмірі 40 000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 30.06.2015 року (а.с. 28).
Як убачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору № ДК»-228 від 30.06.2015 року, станом на день розгляду справи в суді відповідачем сплачено на рахунок КС «Істок» 40 000,00 грн. (а.с. 29). Дана обставина також визнається і сторонами. Разом з тим, сума заборгованості по означеному договору кредиту, нарахована позивачем, складає 18 704,66 грн.,з яких: заборгованість за кредитом 12 854,73 гривень, сума несплачених відсотків 5 849,93 грн.
У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачі звертались до позивача із заявами щодо звільнення їх від сплати відсотків по кредитному договору № ДК2-228 від 30.06.2015 року на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також просили здійснити зарахування раніше сплачених грошових коштів в рахунок погашення основного боргу тіла кредиту, замість відсотків.
Натомість 16.06.2016 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору № ДК»-228 від 30.06.2015 року.
Згідно даних посвідчення офіцера Серії НОМЕР_1 , та Довідки Військової частини НОМЕР_2 від 17.11.2016 року № 623 відповідач ОСОБА_1 з 24.07.2013 року по теперішній час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.
Відповідно до змісту Довідки виданої Військовою частиною НОМЕР_3 від 17.11.2016 року № 1119, відповідач ОСОБА_2 також з 21 червня 2013 року, по теперішній час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що також підтверджується копією посвідчення офіцера Серії НОМЕР_4 .
Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час.
Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства України, оскільки відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, їй не підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитом, а також штрафні санкції з моменту укладення Кредитного договору, тобто з 30.06.2015 року, оскільки особливий період розпочався 18.03.2014 року та триває по теперішній час, і до закінчення особливого періоду.
Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, що лише з 30.06.2015 року по 22.08.2015 року відповідачу відповідно до діючого законодавства не підлягають нарахуванню відсотки, тобто на період мобілізації, із закінченням якого, на його думку, закінчився особливий період виходячи з наступного.
За змістом статті 1 Закону № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону № 3543-ХП зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно- територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку Припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Даний висновок суду узгоджується із відповіддю Генерального штабу Головного Управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу збройних сил України від 01.10.2015 року № 322/2/8417 відповідно до якого, виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач неправомірно нараховує відповідачу відсотки за користування кредитом по кредитному договору № ДК2-228 від 30.06.2015 року.
З огляду на те, що відповідачем сплачено кредит у повному обсязі 40 000,00 грн., то правових підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.
На підстав ст. 89 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору у розмір 1378,00 грн. відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 61, 79, 89, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про оборону України», суд, -
Позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справ, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 24.11.2016 року.