Справа № 343/2016/15-ц
Провадження № 22-ц/779/193/2016
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.,

секретар Мельник О.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її ж в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 до ОСОБА_8, приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_9», третьої особи ОСОБА_10 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Долинського районного суду від 02 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

у вересні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та вона ж в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 звернулися з даним позовом, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.05.2014 на автодорозі Стрий-Чернівці в с. Ценжів Тисменицького району за участю автомобіля «Хонда» під керуванням ОСОБА_6, в якому як пасажири знаходились неповнолітня ОСОБА_7 і ОСОБА_5, та автомобіля «Мітцубіші Паджеро», яким керував ОСОБА_8, їм завдана моральна та матеріальна шкода. Враховуючи, що винним у ДТП визнаний водій автомобіля «Мітцубіші Паджеро» ОСОБА_8, просили стягнути з останнього на користь ОСОБА_5 відшкодування завданої в результаті ДТП майнової шкоди на загальну суму 51 569 грн та моральної шкоди в розмірі 5000 грн, на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн та на користь неповнолітньої ОСОБА_7 4000 грн моральної шкоди, а також всі судові витрати.

Рішенням Долинського районного суду від 02 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 відшкодування завданої в результаті ДТП моральної шкоди: на користь ОСОБА_5 3000 грн; на користь ОСОБА_6 4000 грн та на користь ОСОБА_7 4000 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, яка також представляє інтереси неповнолітньої дочки ОСОБА_7, 2600 грн витрат на правову допомогу і 2436 грн сплаченого судового збору, а на користь ОСОБА_5 1300 грн витрат на правову допомогу і 1218 грн сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається на незаконність ухваленого рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоровя під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Враховуючи, що за полісом обовязкового страхування його цивільно-правова відповідальність застрахована СК «Княжа Вієнна ОСОБА_9», вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, завданої здоровю внаслідок ДТП, повинні предявлятися до страхової компанії. Суд не врахував, що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не визнані потерпілими в результаті ДТП, а доказів причинно-наслідкового звязку з моральною шкодою ОСОБА_5 через її спілкування з власником автомобіля немає. Розміри гонорару є необгрунтованими та неспівмірними з присудженими витратами на правову допомогу. Судом не враховано фактично витрачений адвокатом, який не надав звіт і розрахунок послуг, час та складність справи, а вказані суми перевищують максимально допустиму Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", надані квитанції не свідчать про сплату послуг саме за надану правову допомогу. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, повязаної з ушкодженням автомобіля «Хонда», а також витрат на медичне обстеження та придбання ліків, не оскаржується; його законність і обґрунтованість відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 та його представник апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги заперечила. У заяві ПАТ «Українська СК «Княжа Вієнна ОСОБА_9», заперечуючи доводи апеляційної скарги, просить розглянути справу за відсутності їх представника. Третя особа ОСОБА_10, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не зявився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2014 на автодорозі Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітцубіші Паджеро» під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «Хонда», яким керувала ОСОБА_6 Унаслідок зіткнення пошкоджено автомобіль «Хонда», водій та пасажири якого отримали тілесні ушкодження.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди, суд обгрунтовано виходив із того, що усі позивачі внаслідок ДТП, яка сталася 01.05.2014 з вини водія автомобіля «Мітцубіші Паджеро» ОСОБА_8, що перебували в автомобілі «Хонда» під керуванням ОСОБА_6, в якому як пасажири знаходились неповнолітня ОСОБА_7 і ОСОБА_5, зазнали душевних переживань.

Як вбачається з матеріалів справи, винуватцем ДТП є ОСОБА_8, що стверджується постановою ст. слідчого Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 30.08.2014 про закриття кримінального провадження та постановою Долинського районного суду від 27.10.2014, а також самим відповідачем.

Згідно листів Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 02.05.2014 за медичною допомогою у звязку з ДТП, яка трапилась 01.05.2014; діагноз: забій правого кульшового та плечового суглобів, струс головного мозку, закрита травма живота. ОСОБА_6знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.05.2014 по 16.05.2014 з діагнозом: струс головного мозку, забій мяких тканин голови, грудної клітки (а. с. 81-82).

ОСОБА_5 02.05.2014 пройшла компютерну томографію та згідно виписки з історії хвороби знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.05.2014 по 16.05.2014 з діагнозом: струс головного мозку, забій мяких тканин голови (а. с. 16-18).

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд урахував характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, стан здоровя позивачів, вимушеність змін у їх житті, та дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 3000 грн, ОСОБА_6 4000 грн та ОСОБА_7 4000 грн моральної шкоди.

Частково задовольнивши позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно посилався на ст. 1167 ЦК України, а визначений ним розмір грошового відшкодування усім позивачам відповідає вимогам розумності і справедливості.

Протиправні дії ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному звязку з отриманням позивачами тілесних ушкоджень. Крім того, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоровя фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «УСК Княжа Вієнна ОСОБА_9» (поліс № АЕ/1604575 від 04.11.2013), тому вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, завданої здоровю внаслідок ДТП за участю відповідача, повинні предявлятися до страхової компанії, колегія суддів виходить із такого.

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Закон України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Зазначене договірне зобовязання не виключає деліктного зобовязання, яке є первісним (основним) і в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, а підставою його виникнення є завдання шкоди.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

З огляду на норми ст. ст. 511, 636 ЦК України право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є необмеженим та не може бути припинене договором, стороною якого він не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Позивачі на власний розсуд обрали спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимог виключно до ОСОБА_8 як особи, яка завдала моральної шкоди, про відшкодування цієї шкоди, та вправі одержати від нього таке відшкодування в рамках деліктного зобовязання.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 (постанова від 20 січня 2016 року), згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак, із рішенням суду першої інстанції в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу та судового збору погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України серед питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення, є зокрема питання розподілу між сторонами судових витрат.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Оскаржуваним судовим рішенням позов в частині стягнення на користь усіх позивачів моральної шкоди задоволено частково; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, повязаної з ушкодженням автомобіля, а також витрат на медичне обстеження та придбання ліків, відмовлено, однак судові витрати присуджені позивачам у повному обсязі.

Згідно журналів судових засідань адвокат ОСОБА_3 приймала участь у розгляді справи протягом 3 год. 55 хв., надані квитанції свідчать про оплату її послуг.

Судовий збір підлягає до стягнення у мінімальному розмірі, визначеному п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судовий збір".

З урахуванням вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", часткового задоволення позову, виходячи із розміру фактично понесених затрат, пов'язаних із наданням позивачам правової допомоги адвокатом при вирішенні справи, слід стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, яка також представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_7 2 000 грн витрат на правову допомогу та 974,40 грн судового збору, а на користь ОСОБА_5 1000 грн витрат на правову допомогу та 487,20 грн судового збору.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині стягнення судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 02 грудня 2015 року в частині стягнення витрат на правову допомогу та судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, яка також представляє інтереси своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_7, 2 000 грн витрат на правову допомогу та 974,40 грн сплаченого судового збору, а на користь ОСОБА_5 1000 грн витрат на правову допомогу та 487,20 грн сплаченого судового збору.

В решті рішення Долинського районного суду від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_11