Справа № 160/13/16-ц
Провадження № 2/160/15/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

секретар судового засідання - Сташук В.П.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 27 липня 2009 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 11800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов'язання за договором порушила, у зв'язку з чим станом на 03 січня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 34 852,66 грн., з них: заборгованість за кредитом - 11893,63 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 20143,79 грн., заборгованість за пенею та комісією - 679,40 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 635,84 грн.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 27 липня 2009 року у сумі 34 852,66 грн. та судові витрати у справі.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що у зв'язку із закінченням у грудні 2011 року терміну дії картки, ОСОБА_2 було видано нову картку із терміном дії по вересень 2015 року, що була активована відповідачем та використовувалася. Відповідно до умов договору кредитний ліміт на картці було збільшено, відповідач періодично частково погашала існуючу заборгованість по платежах, остання проплата відбулася 04 грудня 2015 року. Станом на 03 січня 2016 року заборгованість відповідача становить 34 852,66 грн., в тому числі пеня в розмірі 679,40 грн., нарахована у відповідності до умов договору та наказу банку від 19 вересня 2013 року № СП-2013-6776448. В обгрунтування позовних вимог до матеріалів справи помилково долучено Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, адже Умови та правила надання банківських послуг, що є частиною укладеного із відповідачем договору затверджені наказом від 20 грудня 2007 року №PR-2007-1247, що були надані суду. Окрім того, представник позивача пояснив суду, що штраф у відсотковому розмірі було нараховано позивачем в розмірі 5% від суми заборгованості відповідача, що складається із суми основного боргу, відсотків та пені.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. У заяві від 16 лютого 2016 року представник відповідача проти позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності у справі щодо вимог позивача, враховуючи, що строк дії картки закінчився у грудні 2011 року, відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити без участі відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 27 липня 2009 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_2 було укладено договір б/н про надання кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_2 особистим підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" (а.с.83) та отримано пластикову кредитну картку, строком дії по грудень 2011 року включно, по закінченню терміну дії якої вона отримала нову картку із строком дії по вересень 2015 року. Даними картками вона активно користувалася, що стверджується випискою по рахунку відповідача за період з 27 липня 2009 року по 29 лютого 2016 року (а.с.85-90).

Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, розмір кредитного ліміту на виданій ОСОБА_2 картці збільшувався Банком із 700 грн. до 11 800 грн., що відповідає п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.84).

Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та умовами укладеного між сторонами договору.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із умовами договору базова відсоткова ставка за кредитом визначена в розмірі 2,5 % в місяць із розрахунку 360 днів в році; погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.83).

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином.

Відповідач порушила виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 03 січня 2016 року виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 11 893,63 грн., по відсотках за користування кредитом - 20 143,79 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.4-9).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із умовами договору, укладеного між сторонами, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки (а.с.10 на звороті).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, картка діє в межах визначеного нею строку до останнього календарного дня вказаного місяця (п.3.1.1).

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року, ухваленій у справі № 6-14цс14, та є обов'язковою для всіх судів України в силу ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Тому твердження позивача про те, що строк позовної давності Банком не пропущено у зв'язку з тим, що строк дії договору відповідно до його умов встановлюється тривалістю 12 місяців з моменту підписання та лонгується на такий же строк, якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, не береться до уваги судом, адже в даному випадку перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається із наданої позивачем виписки по картковому рахунку ОСОБА_2, в період з 27 липня 2009 року (день укладення договору) по 14 січня 2016 року (день звернення з позовом до суду) остання регулярно здійснювала поповнення рахунку власними коштами, останнє надходження коштів в розмірі 200 грн. на погашення кредиту було проведено 04 грудня 2015 року (а.с.87).

Вказані дії свідчать про визнання нею свого боргу та обов'язку щодо сплати визначених договором платежів, а також про переривання строку позовної давності.

Крім того, відповідачем активовано нову картку із строком дії по вересень 2015 року включно, а тому суд дійшов висновку, що при зверненні з даним позовом до суду ПАТ КБ "Приватбанк" не пропустив строку позовної давності для захисту свого цивільного права або інтересу як до основної так і до додаткової вимог.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 11 893,63 грн. та відсотках за користування кредитом в розмірі 20 143,79 грн. є підставною та підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для одночасного стягнення з відповідача штрафів та пені за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Із розрахунку позивача вбачається заборгованість відповідача по договору за пенею та комісією в сумі 679,40 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 635 грн. 84 коп. (а.с.4-9).

Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду", підписаної відповідачем особисто 27 липня 2009 року, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за договором обчислюється за формулою: базова процентна ставка за договором/30 за кожен день прострочення кредиту+1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; штрафи при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів нараховуються у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.83).

Згідно із поясненнями представника позивача у судовому засіданні заборгованість відповідача в розмірі 679,40 грн. є пенею, нарахованою позивачем на підставі наказу Банку від 19 вересня 2013 року № СП-2013-6776448, яким збільшено суму штрафних санкцій за прострочку платежу (а.с.103-104).

При цьому, пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору, передбачено право банку на зміну тарифів, однак, за умови інформування клієнта не менше ніж за 7 днів до введення таких змін, в тому числі у виписці по картковому рахунку.

Позивачем не надано суду належних доказів виконання позивачем зазначених вимог договору, а саме: інформування відповідача про зміну тарифів у визначений строк, в тому числі і у виписці по рахунку. Крім того, нарахування пені проводилось у твердій грошовій сумі, що суперечить правовій природі даного виду неустойки, що згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України обчислюється у відсотках. З огляду на викладене, а також враховуючи недопустимість подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 679,40 грн. слід відмовити.

Не підлягає до задоволення також вимога позивача про стягнення фіксованого штрафу в розмірі 500 грн., оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі суперечить ч.2 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно із поясненнями представника позивача сума штрафу у відсотках - 1 635,84 грн. обчислена в розмірі 5% від суми заборгованості відповідача по кредиту, відсотках та пені. Однак, згідно із ч.2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються, тому при розрахунку суми штрафу слід виключити суму пені - 679,40 грн. Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення штрафу у відсотковому розмірі підлягає до часткового задоволення в сумі 1 601,87 грн. ((11 893,63+20 143,79)*5%).

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 27 липня 2009 року на загальну суму 33 639,29 грн., що складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 11 893,63 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 20 143,79 грн. та штрафу у відсотковому розмірі - 1 601, 87 грн., в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 1 330,03 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, ч.3 ст. 209, ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256-258, 261, 264, 267, 509, 525, 526, 527, 530, 549, 550, 599, 610, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (45531, Волинська область, Локачинський район, с. Замличі, вул. Шкільна, 3, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р № 3111, , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 27 липня 2009 року в розмірі 33 639 (тридцять три тисячі шістсот тридцять дев'ять) грн. 29 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 330 (одна тисяча триста тридцять) грн. 03 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отриманння копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба