Справа № 377/956/15-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/6058/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 23.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 16.07.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Родовід Банк» (правонаступник якого ПАТ «Родовід Банк»), було укладено кредитний договір №51/АК-00004.08.2, на підставі вказаного кредитного договору відповідачеві надано кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів на загальну суму 36648,89 доларів США строком по 16.07.2015 р. з процентною ставкою 7,70% річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту. У зв'язку з неналежним виконань відповідачем зобов'язань по кредитному договору утворилася заборгованість у розмірі 4801,87 дол. США та 369578,82 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк».

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 вересня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 51/АК-00004.08.2 від 16.07.2008 р. на суму 4801,87 доларів США та 132406,51 гривні, у задоволенні іншої частини позову відмовлено, стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на суму 1827,00 грн..

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Родовід Банк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення повної суми пені та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» пеню у розмірі 344153,54 грн., посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, у суду не було істотних обставин для зменшення розміру пені, а тому дана норма не могла бути застосована.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4801,87 доларів США та 132406,51 грн., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов в цій частині заявлений правомірно, оскільки відповідач всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені, яка передбачена договором в розмірі 106981,24 грн., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що до даної вимоги необхідно застосовувати спеціальний строк позовної давності визначений п.1.ч.2 ст. 258 ЦК України в один рік та ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку .

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ч.2 ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що 16 липня 2008 року ВАТ «Родовід Банк», (правонаступник якого є ПАТ «Родовід Банк») і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 51/АК-00004.08.2, за основними умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 36648,89 дол. США терміном по 16 липня 2015 року включно на купівлю автомобіля згідно з договором № 210 купівлі-продажу автомобіля від 15 липня 2008 року з процентною ставкою в розмірі 7,70% річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту із забезпеченням виконання зобов'язань заставою автомобіля (11-12).

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, здійснив видачу коштів у сумі 36648,89 доларів США відповідачу, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1051-7 від 16 липня 2008 року.

В свою чергу відповідач належним чином не виконує умови зазначеного кредитного договору і станом на 14 серпня 2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом на суму 4498,44 дол. США; прострочену заборгованість за процентами по кредиту на суму 303,43 дол. США; всього по кредиту та процентах на суму 4801,87 дол. США; прострочену заборгованість за платою за обслуговування кредиту на суму 20147,18 грн..

Нарахована сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах за період з 14.08.2014 р. по 14.08.2015 р. становить 192273,90 грн..

Нараховано пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах за весь період на загальну суму 344153,54 грн..

Нараховано три проценти річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентах на загальну суму 1856,30 грн..

Нараховано три проценти річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту на суму 445,07 грн..

Нарахована сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту становить 2976,72 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені (а.с.103-105).

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Поняття збитків наведено у частині 2 статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з цього, збитками позивача, яких він зазнав внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, є неповернута сума кредиту та не сплачені проценти за користування сумою кредиту, що згідно розрахунку позивача становить 4801,87 дол. США у валюті кредиту.

Разом з тим, у цивільному законодавстві відсутні критерії оцінки ступеня значності і тому його слід відносити до оціночних понять так само як і істотність обставин, які можуть бути підставою для зменшення судом розміру неустойки за порушення зобов'язання.

При порівнянні розміру збитків у валюті кредиту на суму 4801,87 дол. США та розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах за період з 14.08.2014 р. по 14.08.2015 р., зазначену в розрахунку заборгованості на суму 8986,34 дол. США, еквівалентній 192273,90 грн., слід визнати, що він значно, в 1,88 рази, перевищує розмір збитків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4801,87 доларів США та 132406,51 грн., оскільки позов в цій частині заявлений правомірно, так як відповідач всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені, яка передбачена договором в розмірі 106981,24 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до даної вимоги необхідно застосовувати спеціальний строк позовної давності визначений п.1.ч.2 ст. 258 ЦК України в один рік та ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, у суду не було істотних обставин для зменшення розміру пені, а тому дана норма не могла бути застосована, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки судом при застосуванні даної норми було враховано високу ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, що випливає з порівняння розміру отриманого кредиту на суму 36648,89 дол. США з розміром неповернутої його частини на суму 4498,44 дол. США та незначним розміром несплачених процентів на суму 303,43 дол. США, припинення трудового договору відповідача та погіршення стану його здоров'я, що потребувало витрат на лікування, наявність у нього єдиного джерела доходу - пенсії, намагання відповідача досягти домовленості з банком щодо погашення заборгованості за рахунок продажу предмета застави та відмова в цьому банку з посиланням на економічну невигідність без будь-якого її обґрунтування, що підтверджено наданими представником відповідача доказами, що в свою чергу відповідає таким засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3ЦК України, як справедливість та розумність.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: