Провадження № 2/750/496/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

при секретарі Руденок В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

17.12.2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та уточнивши позовні вимоги просив визнати недійсним договір поруки укладений 8 липня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (нині Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія») та Дочірнім підприємством Відкритого акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» «Ресурс-Гарантія» та фізичною особою ОСОБА_3 та стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 1121000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з»явився, подав до суду письмові заперечення.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки договірні відносини виникли між головним кредитором ВАТ «Банк-Демарк» і ВАТ «СТ «Гарантія», то за договором поруки від 08 липня 2009 року ОСОБА_3 як поручитель не поручався перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

27.06.2008 року між ВАТ Банк Демарк(Кредитор) та ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія(Позичальник), в особі директора ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № 731, відповідно до якого банк, як кредитор, відкрив позичальнику кредитну лінію з кредитним лімітом у розмірі 500 000 грн. з кінцевим строком погашення до 28.09.2009 року, а позичальник зобовязався за користування кредитом сплатити відсотки у розмірі 20,5 % річних, нараховані на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості періоду днів боргу.

Також, 26.09.2008 року між ВАТ Банк Демарк(Кредитор) та ДП Ресурс- Гарантія ACT Гарантія(Позичальник), в особі директора ОСОБА_3, укладено кредитний договір №1149, відповідно до якого банк, як кредитор, відкрив позичальнику кредитну лінію з кредитним лімітом у розмірі 500 000 грн. з кінцевим строком погашення до 25.09.2009 року, а позичальник зобовязався за користування кредитом сплатити відсотки у розмірі 18,5 % річних, нараховані на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості періоду днів боргу.

З метою забезпечення виконання ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія своїх зобовязань за кредитними договорами між ВАТ СТ Гарантія, як заставодавцем, та банком, як заставодержателем, укладено договір застави майнових прав на грошовий депозит у сумі 500 000 грн. № 731/1 від 01.07.2008 року та договір застави майнових прав на грошовий депозит у сумі 500 000 грн. № 1149/1 від 26.09.2008 року.

У зв'язку з невиконанням ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія зобов'язань за кредитними договорами №731 від 27.06.2008 року та №1149 від 26.09.2008 року банком, як заставодержателем, 02.10.2009 року списано з депозитних рахунків ВАТ СТ Гарантія кошти на загальну суму 1 121 000 грн., на підставі п.3.2.1 Договорів застави майнових прав на грошовий депозит.

08 липня 2009 року, з метою виконання зобов»язань за договором застави між кредитором ВАТ «Гарантія», з однієї сторони та боржником ДП ВАТ «СТ «Гарантія» «Ресурс-Гарантія» з другої сторони з фізичною особою ОСОБА_3 з третьої сторони укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 брав на себе солідарне зобов»язання перед кредитором відповідати по зобов»язанням боржника, які можуть виникнути в майбутньому в зв»язку з виконанням кредитором своїх зобов»язань по договору застави №1 та по договору застави №2.

ДП ВАТ «СТ «Гарантія» «Ресурс-Гарантія» свої зобов»язання належним чином не виконувало, заставодержатель набув право звернення стягнення на предмет застави відповідно до договорів застави та з депозитного рахунку позивача в рахунок погашення простроченого кредиту та відсотків за користування кредиту було списано грошових коштів в сумі 1121000 грн.

Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «СТ «Гарантія» від 29 квітня 2011 року Відкрите акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», таким чином є правонаступником.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.2012 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 1121000 грн., як борг, що виник в силу договору поруки від 08.07.2009 року, відмовлено. Вказаним рішенням було встановлено, що підписи в договорі поруки від імені ОСОБА_3, який діяв від себе особисто та як директор ДП «Ресурс-Гарантія АСТ «Гарантія» виконані не ОСОБА_3, що встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи Чернігівського відділення КНДІСЕ за №285-286/12-24 від 12.04.2012 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2015 року звільнено ОСОБА_3, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, від кримінальної відповідальності у зв»язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито та останній не заперечував проти закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Деснянський районний суду м. Чернігова в ухвалі від 03.07.2015 року встановив, що 27.06.2008 року між ВАТ Банк Демарк (Кредитор) та ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія(Позичальник), в особі директора ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № 731, відповідно до якого банк, як кредитор, відкрив позичальнику кредитну лінію з кредитним лімітом у розмірі 500 000 грн. з кінцевим строком погашення до 28.09.2009 року, а позичальник зобовязався за користування кредитом сплатити відсотки у розмірі 20,5 % річних, нараховані на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості періоду днів боргу.

Також, 26.09.2008 року між ВАТ Банк Демарк(Кредитор) та ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія(Позичальник), в особі директора ОСОБА_3, укладено кредитний договір №1149, відповідно до якого банк, як кредитор, відкрив позичальнику кредитну лінію з кредитним лімітом у розмірі 500 000 грн. з кінцевим строком погашення до 25.09.2009 року, а позичальник зобовязався за користування кредитом сплатити відсотки у розмірі 18,5 % річних, нараховані на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості періоду днів боргу.

З метою забезпечення виконання ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія своїх зобовязань за кредитними договорами між ВАТ СТ Гарантія, як заставодавцем, та банком, як заставодержателем, укладено договір застави майнових прав на грошовий депозит у сумі 500 000 грн. № 731/1 від 01.07.2008 року та договір застави майнових прав на грошовий депозит у сумі 500 000 грн. № 1149/1 від 26.09.2008 року.

У зв'язку з невиконанням ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія зобов'язань за кредитними договорами №731 від 27.06.2008 року та №1149 від 26.09.2008 року банком, як заставодержателем, 02.10.2009 року списано з депозитних рахунків ВАТ СТ Гарантія кошти на загальну суму 1 121 000 грн., на підставі п.3.2.1 Договорів застави майнових прав на грошовий депозит.

Після цього, 08.07.2009 року, у денний час, ОСОБА_3, маючи при собі підроблений договір поруки від 08.07.2009 року, підписаний від імені кредитора ВАТ СТ Гарантія президентом ОСОБА_4 і скріплений печаткою товариства, від імені боржника ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія директором підприємства ОСОБА_3, та від його імені, як поручителя, відповідно до умов якого, поручитель взяв на себе солідарне зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, які можуть виникнути у майбутньому, у зв'язку з невиконанням ДП Ресурс-Гарантія зобовязань за кредитними договорами №731 від 27.06.2008 року та №1149 від 26.09.2008 року, достовірно знаючи, що його підписи у цьому договорі як фізичної особи та як директора ДП Ресурс-Гарантія ACT Гарантія виконані не ним, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Чернігівського відділення КНДІСЕ за №285-286/12-24 від 12.04.2012 року, прибувши до ВАТ СТ Гарантія, що за адресою: м.Чернігів, вул.Шевченка, 5, з метою надання неправдивої інформації про забезпечення вище вказаних зобов'язань ДП Ресурси-Гарантія ACT Гарантія та створення фіктивних умов гарантування їх виконання перед заставодавцем, надав вказаний договір президенту ВАТ СТ Гарантія ОСОБА_4

Згідно п.1.2 Договору поруки від 08.07.2009 року (а.с. 15), за цим договором поручитель бере на себе солідарне зобов»язання перед Кредитором відповідати по зобов»язаннях Боржника, які можуть виникнути в майбутньому в зв»язку з виконанням Кредитором своїх обов»язків по Договору застави №1 та по Договору застави №2.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, Згідно правил ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, кредитор в зобов»язанні може бути замінений (п. 3) у зв»язку з виконанням обов»язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно договорів застави №1 та №2 ВАТ «СТ «Гарантія» виступило заставодавцем по кредитних договрах.

Враховуючи, що ВАТ «СТ «Гарантія» сплатила (списані кошти з депозиту) за боржника, тобто ДП «Ресурс-Гарантія», позивач фактично став кредитором, але юридично закріпити цей факт можливо лише уклавши письмовий договір.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов»язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, гарантією і т.д., то позивач на свій розсуд вибрав форму захисту своїх прав шляхом укладення трьохстороннього договору поруки.

Згідно правил ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частина 3 цієї статті передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у звязку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв»язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір поруки від 08 липня 2009 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (нині Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія») та Дочірнім підприємством Відкритого акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» «Ресурс-Гарантія» та фізичною особою ОСОБА_3, вчинений під впливом обману з боку ОСОБА_3, як представника боржника так і фізичної особи, тому підлягає визнанню недійсним.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману доведені матеріалами досудового слідства по кримінальному провадженню №0000572.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може вернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статею 257 Цивільного кодексу України, визначено загальну позовну давність, яка встановлюється у три роки.

Проте ч. 3 ст. 258 ЦК України, визначено спеціальну позовну давність у п»ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.06.2012 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 1121000 грн., відмовлено, де було встановлено, що підписи в договорі поруки від імені ОСОБА_3, який діяв від себе особисто та як директор ДП «Ресурс-Гарантія АСТ «Гарантія» виконані не ОСОБА_3, тому саме з дати постановлення рішення суду 20.06.2012 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» довідалося про порушення свого права.

Згідно вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Таким чином, заподіяна шкода позивачу на суму 1121000 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Також підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 16815 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхового товариства «Гарантія» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити.

Визнати договір поруки від 8 липня 2009 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (нині Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія») та Дочірнім підприємством Відкритого акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» «Ресурс-Гарантія» та фізичною особою ОСОБА_3, недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» у відшкодування матеріальної шкоди 1121000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 16815 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Карапута