Номер провадження: 22-ц/785/1125/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2015 року , -

встановила:

У жовтні 2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди і в обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що під час перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області, ревізією фінансово-господарської діяльності ДП «АМПУ» за період з 01.05.2012 р. по 30.04.2015 р. було виявлено порушення, начальником служби управління персоналом Іллічівської Філії ДП «АМПУ» ОСОБА_2, законодавства при нарахуванні та виплаті доплат за розширення зони обслуговування, чим було спричинено матеріальну шкоду позивачу.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії матеріальну шкоду у розмірі 2 452 440,20 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» в особі філії судовий збір у розмірі 36 786,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав викладених в запереченнях (а.с.38-42) та просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Адміністрація морських портів України», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції .

З матеріалів справи вбачається , що відповідно до наказу ДП «Адміністрація морських портів України» № 1 К / 12 від 13.06.2013 року відповідач ОСОБА_2 прийнятий на роботу за переводом з ДП ІМТП на посаду начальника служби управління персоналом Іллічівської філії ДП «АМПУ» (а.с.123).

На час розгляду судом спору відповідач ОСОБА_2 перебуває у трудових відношеннях з позивачем та займає вищенаведену посаду.

Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було здійснено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «АМПУ» в частині діяльності Іллічівської філії ДП «Адміністрація морських портів України» за період з 01.05.2012 р по 30.04.2015 р. за наслідками якої складено акт № 05-11/48 від 31.07.2015р. (а.с.6-12).

Відповідно до висновку комісії вбачається , що в порушення п.п.4.1, 4.2, 4.3 Додатку 14 до Колективного договору ІФ ДП «АМПУ» від 12.09.2013 (п. Додатку 17А Колективного договору ДП «ІМТП») та всупереч встановлених вказаними додатками умов, в ревізійному періоді необґрунтовано передбачалась в штатних розписах та були виплачені доплати за розширення зони обслуговування, збільшення обсягу робіт на загальну суму 1 785 800,66 грн. та перераховано ЕСВ на суму 666 639,54 грн., в тому числі за 2013 р. на загальну суму 481 768,13 грн., перераховано ЕСВ на суму 179 844,04 грн., за 2014 р. на загальну суму 953 841,53 грн., перераховано ЕСВ на суму 356 069,16 грн. та за 2015 р. на загальну суму 350 191,0 грн., перераховано ЕСВ на суму 130 726,34 грн. згідно реєстру. Внаслідок допущеного порушення підприємству завдано матеріальну шкоду на суму 2 452 440,20 грн. Відповідальною особою за вищезазначене порушення є начальник служби управління персоналом ІФ ДП «АМПУ» ОСОБА_2

Відповідно до п.2.19 посадової інструкції начальника служби управління персоналом від 04.09.2013 року № 331/11-77 ,з якою був особисто ознайомлений відповідач , начальник СУП зобовязаний забезпечувати контроль за витратами та раціональним використанням фонду оплати праці, обгрунтованим установленням тарифних ставок та розцінок, посадових окладів, розрядів робітникам і категорій фахівцям.

Відповідно до п.4.1. зазначенної посадової інструкції начальник СПУ несе дисциплінарну та іншу ,установленому законодавством відповідальність за невиконання або неналежне виконання обовязків, передбачених цією Інструкцією.

Проте з матеріалів справи на пояснень представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2 наданих ними в судовому засіданні колегії суддів , встановлено , що Міністерством інфраструктури України, відповідно до Закону України «Про морські порти», на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-р наказом від 19.03.2013 р. № 163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України» реорганізовано державні підприємства морського транспорту, зокрема, Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт», шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків щодо них відповідно до розподільчих балансів та утворено внаслідок виділу державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії (Адміністрації Іллічівського морського порту).

Відповідно до п.3 наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 р. № 163 державне підприємство «Адміністрація морських портів України» є правонаступником реорганізованих державних підприємств морського транспорту в тому числі ДП «Іллічівський морський торговельний порт» .

Для забезпечення заходів з додержання прав та інтересів працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (у подальшому ДП «ІМТП») при реорганізації порту та недопущення соціальної напруги в трудовому колективі, згідно з наказом начальника ДП «ІМТП» від 05.10.2012 р. № 1432 було створено спільну робочу комісію. Дана комісія відповідно з протокольним рішенням засідання Робочої групи з організації реалізації кадрової політики на державних підприємствах морського транспорту, які належать до Міністерства інфраструктури України (голова комісії - заступник Мінінфраструктури України ОСОБА_4, п. 5 протоколу № 1 «Під час розроблення проектів штатних розписів державних підприємств морського транспорту, які реорганізуються та ДП «АМПУ», його філій прийнято до уваги необхідність збереження працівникам заробітної плати на рівні, не нижче існуючого на державних підприємствах морського транспорту») та окремого доручення заступника Мінінфраструктури України від 01.04.2013 року р. № 383/10/11-13 забезпечила розробку, затвердження та впровадження з 10.06.2013 року структури та штатного розпису Іллічівської філії ДП «АМПУ», згідно з якими здійснювалось переведення як окремих працівників, так і цілих підрозділів з ДП «ІМТП» до Іллічівської філії ДП «АМПУ» (переведення здійснювалось згідно клопотання до 13.09.2013 р.).

На виконання вищевказаних нормативних документів, штатний розпис ІФ ДП «АМПУ» для забезпечення переведення та прийому працівників в ІФ ДП «АМПУ» був розроблений відділом праці та заробітної плати ДП «ІМТП» і затверджений в.о. начальника ІФ ДП «АМПУ» до 13.06.2013 р., та передбачав обєм виконуваних функцій посадових обовязків, рівень заробітної плати та інші суттєві умови праці на рівні роботи цих працівників в ДП «ІМТП» (в тому числі надбавки за розширення зони обслуговування за посадами, раніше виключених зі штатного розпису деяких структурних підрозділів порту відповідно до положень Колективного договору ДП «ІМТП»).

Тобто рівень доплат працівникам за розширення зони обслуговування в штатних розписах відповідних підрозділів ІФ ДП «АМПУ» був передбачений на рівні доплат за розширення зони обслуговування які існували в штатному розписі ДП «ІМТП», до укладення ОСОБА_2 трудового договору.

Прийом працівників на роботу в ІФ ДП «АМПУ» здійснювалось переважно шляхом переведення останніх з ДП «ІМТП» за їх згодою згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Згідно п.1 наказу в.о. начальника ІФ ДП «АМПУ» від 13.06.2013 р. № 26 «Про організацію оплати праці» було передбачено тимчасово, на період до укладення Колективного договору філії, встановити для працівників ІФ ДП «АМПУ» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, соціальних гарантій та пільг на рівні не нижче, ніж встановлено чинним Колективним договором Іллічівського морського торговельного порту (а.с.60).

Згідно із Положенням ІФ ДП «АМПУ» штатний розпис ІФ ДП «АМПУ», з встановленими в ньому доплатами за розширену зону обслуговування, в подальшому (15.01.2014 р.) був узгоджений з керівництвом ДП «АМПУ».

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні колегії суддів пояснв, що вини його у заподіянні шкоди підприємству не має ,оскільки усі зазначені в акті перевірки державної фінансової інспекції в Одеській області доплати за розширену зону обслуговування працівникам структурних підрозділів Іллічівської філії ДП «АМГТУ» за виконання обсягів робіт при роботі з меншою чисельністю (відповідно до Додатка 17-А Колдоговору ДП «ІМТП») були передбачені у штатних розписах при їх розробці відділом праці та зарплати ДП «ІМТП» та затверджені в.о. начальника ІФ ДП «АМПУ», ще на початку червня місяця 2013 року, до створення ІФ ДП «АМПУ» та на підставі чого в подальшому бухгалтерією вже Іллічівської філії ДП «АМПУ» здійснювались дані доплати за розширену зону обслуговування .Саме під час складання штатного розпису ІФ ДП «АМПУ» було враховано (заплановано) роботу працівників деяких підрозділів філії з меншою чисельністю, які фактично її виконували в ДП «ІМТП» з відповідною доплатою і планувалися на прийняття на роботу в Іллічівську філію ДП «АМПУ» згідно займаних посад з виконанням ними того ж обсягу виконуваних робіт (враховуючи додатковий обєм роботи (виконання додаткових функцій), а тому необхідності відображати в штатному розписі вакансії посад, робота за якими вже фактично здійснювалася і продовжувалась виконуватись конкретними працівниками вже в ІФ ДП «АМПУ», не було жодних підстав та у подальшому після завершення переведення працівників з ДП «ІМТП» в ІФ ДП «АМПУ», штатний розпис Іллічівської філії з передбаченими в ньому доплатами за розширену зону обслуговування був узгоджений керівництвом ДП «АМПУ».

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної ,чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України із змінами , за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди,яка підлягає відшкодуванню працівником.

Крім того, у абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі ст. ст.130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обовязку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обовязок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Представник позивача в судовому засдіанні не спростував заперечення відповідача ОСОБА_2 та матеріали справи не містять докази того,що завданні підприємству збитки спричиненні саме неправомірними діями відповідача ОСОБА_2

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до положення ст. 135-3 КЗпП України, в якій передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Отже, в силу вимог ст. 135-3 КЗпП України єдиним допустимим доказом, який підтверджує факт завдання шкоди працівником підприємству є дані бухгалтерського обліку, однак у матеріалах справи відсутні відповідні докази.

Колегією суддів , на підставі ч.4 ст. 10 ЦПК України , з метою всебічного і повного зясуванню обставин справи, було розяснено представнику позивача право надати дані бухгалтерського обліку у підтвердження факту заподіянної працівником шкоди підприємству у розмірі 2 452 440 грн. 20 коп.

Надані представником позивача , колегії суддів , реєстри нарахованих та сплачених доплат за розширену зону обслуговування по підрозділам Іллічівської філії ДП «АМПУ» є загальними і лише відображають нарахування підприємством доплат в цілому ,проте не визначають дійсну пряму шкоду ,заподіяну підприємству неправомірними діями відповідача ОСОБА_2

Колегією суддів , в порядку ч.4 ст. 10, ст. 143 ЦПК України було розяснено , сторонам право заявити клопотання щодо проведення судової бухгалтерської експертизи, проте таких клопотань від сторін не надійшло.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що відповідач не оспорював суму заподіянної шкоди не заслуговують на увагу , оскільки вдповідач ОСОБА_2 взагалі не визнавав позов ,посилаючись на відсутність його вини у заподіянні шкоди підприємства та не доведеності позовних вимог позивача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не зазначення судом першої інстанції ,які саме документи необхідні були суду для проведення відповідної перевірки ,оскільки в силу вимог ст. 135-3 КЗпП України єдиним допустимим доказом, який підтверджує факт завдання шкоди працівником підприємству є дані бухгалтерського обліку, однак у матеріалах справи відсутні відповідні докази , а відповідно до ст.138 КЗпП України обовязок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» підлягає відхиленню , а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7