Справа № 186/1796/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

18 грудня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 серпня 2004 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської Ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 12.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона 20 серпня 2004 року вступила до шлюбу з відповідачем, їх шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Миколаївської сільської Ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 12. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, різні звички та характери. Відповідач витрачає гроші на власні потреби, матеріальної допомоги не надає.

Шлюбні стосунки і спільне господарство припинили вести рік тому. При таких взаємовідносинах, які склалися між ними, поновлення шлюбних відносин неможливе. Просить шлюб з відповідачем розірвати.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище Карпова, судові витрати стягти з відповідача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами згідний, вважає, що примирення між ними неможливе.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав:

Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Майнового спору сторони не мають.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розлучення, позивачці слід залишити прізвище Карпова.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягти з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір при пред'явленні позову до суду в розмірі 487,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 60, 212 ЦПК України, ст. ст.3,24, 110-112 СК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Розірвати зареєстрований 20 серпня 2004 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської Ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 12 шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Булатбекова) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, залишивши позивачці після розірвання шлюбу прізвище Карпова.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 (чотирьохста вісімдесяти семи) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5ла