провадження № 2/616/32/16
справа № 616/890/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі головуючого - судді Нестайка Ю.В.

з участю: секретаря судового засідання - Капленко А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

третя особа на стороні позивача - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду в смт. Великий Бурлук цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон до досягнення повноліття малолітнім дітям - громадянам України: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька дітей - ОСОБА_3. Також позивачка просила надати їй дозвіл на оформлення всіх документів, пов'язаних із перетинанням кордону України дітьми.

В обґрунтуванні своїх вимог позивачка посилається на те, що вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.12.2007 року, від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_3розірвано. Відповідач дітьми не цікавиться, участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. У зв'язку з тим, що відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. У Німеччині проживає мати позивачки, до якої вона не може повезти дітей, хоча та запрошує їх на відпочинок.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відповідач у 2015 році дав згоду на виїзд дітей за кордон, однак коли вона з дітьми перебувала у своєї матері у Німеччині, її викликали до відповідного органу влади та повідомили, що батько дітей відкликав свій дозвіл і вона змушена була упродовж 48 годин виїхати з Німеччини. Також позивачка зазначила, що відповідач за 1,5 роки не робив ніяких спроб до спілкування з дітьми, три місяці не сплачує аліментів, діти його не хочуть бачити.

На пропозицію уточнити позовні вимоги щодо того, до якої держави вона має намір вивезти дітей і на який часовий проміжок, позивачка відмовилася, заявивши, що хоче безперешкодно вивозити дітей у зручний для неї час до будь-якої країни, куди вона захоче та буде мати можливість поїхати.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що позивачка з відповідачем не можуть досягти згоди з питань щодо можливості виїзду дітей за кордон, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей.

Від Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради як третьої особи на стороні відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, у якому позиція Управління по суті вирішення спору не висловлена, зазначено лише прохання про ухвалення рішення суду в інтересах дітей (а.с. 68).

Відповідач позов не визнав, пояснивши, що після розлучення з позивачкою діти залишилися проживати з нею. Він ще до розлучення давав свою письмову згоду дружині на виїзд дітей за кордон, так як після семи років неприязних стосунків вона нарешті примирилася зі своєю матір'ю, яка живе у Німеччині. Після отримання згоди ОСОБА_1 категорично відмовила йому у спілкуванні з дітьми, незважаючи на його неодноразові звернення до неї з цього питання. До того ж колишня дружина почала йому погрожувати через третіх осіб. Тоді він надіслав до Посольства Німеччини лист про відкликання своєї згоди на виїзд дітей за кордон. Боргу з виплати аліментів він не має, тимчасова заборгованість, яка виникла при передачі виконавчого листа з одного відділу ДВС до іншого, повністю погашена.

Дослідивши докази у справі, суд встановив обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини.

Сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 9-10).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 12).

Мати відповідачки - ОСОБА_6, постійно проживає у Німеччині (а.с. 17-21).

Відповідач надав аудіо запис його телефонної розмови, де йдеться про спілкування з дітьми. При цьому співрозмовниця відповідача на прохання надати можливість спілкуватися з дітьми відповідає категоричною відмовою (а.с. 31а).

Позивачка заявила, що голос на аудіо запису не схожий на її, вона такого не говорила.

Документами з відділу ДВС Великобурлуцького РУЮ та платіжним дорученням про перерахування коштів на ім'я позивачки з місця роботи відповідача підтверджується виконання відповідачем обов'язку щодо сплати аліментів на дітей (а.с. 72-76).

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до приписів ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього

громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених ПКМ України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правил перетинання державного кордону), встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

Таким чином діючим законодавством України не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої особи за кордон, а лише встановлено певний порядок щодо цього, який передбачає або згоду обох батьків, або наявність рішення суду про надання дозволу на виїзд з України за відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство України виходить із принципу повної рівноправності батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Не зазначення позивачем у позовних вимогах держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі є перешкодою для ухвалення рішення про надання дозволу на виїзд дітей за кордон, оскільки батько проти цього заперечує. Надання дозволу на виїзд дітей за кордон на майбутнє, без вказівки на конкретний час і місце перебування за кордоном суперечить вищенаведеним нормам матеріального права, зокрема Правилам перетинання державного кордону, змісту статей 141,157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дітей.

За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складений 25 березня 2016 року.

Суддя Ю.В. Нестайко