АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/7464/2012 22-ц/774/1318/К/16
Справа № 0413/7464/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1318/К/16 суддя Борис О.Н.
Категорія - 27 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П..

суддів - Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.

за участю секретаря - Маслової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра", Банк) звернулось до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з даним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерного товариства комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 укладений договір "Автопакет" №759717/ФЛ, відповідно до умов якого, останній надано кредит в сумі 14376,24 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 14,15 % річних на строк до 20 січня 2015 року. У забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором 01 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки №759717/ФЛ-П. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань станом на 21 червня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 21112,35 доларів США, що еквівалентно 168740,46 гривень, що скаладаються із: заборгованості по кредиту - 12797,65 доларів США, що еквівалентно 102285,22 грн.; заборгованості по відсоткам - 5495,05 доларів США, що еквівалентно 43919,19 грн.; штрафів - 1437,62 доларів США, що еквівалентно 11490,18 грн. та пені - 1382,03 доларів США, що еквівалентно 11045,87 грн., яку позивач разом із судовими витратами по справі просив стягнути з відповідачів.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2012 року позовні вимоги Банку задоволено, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Банка стягуто заборгованість за кредитним договором в сумі 21112,35 доларів США, що еквівалентно 168740,46 гривень, та судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, на її думку, судом не взято до уваги, що умови договору є несправедливими, суперечать принципам розумності та є наслідками дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, оскільки кредитний договір укладено в іноземній валюті та на неї, як споживача покладено всі ризики знецінення національної валюти. Крім того, вважає, що судом не враховано те, що умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором суперечать ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також того, що це призвело до збільшення її зобов'язань за кредитним договором більше ніж на 200% вартості взятого кредиту. Вказує й на неврахування судом відсутності у неї на момент укладення договору індивідуальної ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті. Також посилається на залишення поза увагою суду того, що позовну заяву подано після спливу строків позовної давності.

Представник позивач ПАТ КБ «Надра» та відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 230-232), в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили та заяв про відкладення розгляду справи не надавали, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" в повному обсязі, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, направлено відповідачам письмові вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, у зв'язку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Як убачається з матеріалів справи, 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та ОСОБА_2 укладено договір "Автопакет" №759717/ФЛ, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 14376,24 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 14,15 % річних строком до 20 січня 2015 року, відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами (а.с. 13-18).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та ОСОБА_3 укладений договір поруки №759717/ФЛ-П, згідно з умовами якого, ОСОБА_3 поручився перед Банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань (а.с. 19-20).

З матеріалів справи вбачається, що зазначені договори не визнані недійсними та не розірвані, тому з огляду на презумпцію дійсності договору, встановлену ст. 204 ЦК України, є дійсними і свідчать про вільне волевиявлення сторін під час укладення укладення цих договорів.

Згідно зі ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2, укладаючи кредитний договір №759717/ФЛ, погодилась із зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на отримання креду на купівлю автомобіля за програмою "Автопакет" та кредитний договір №759717/ФЛ підписані нею (а.с. 11-12, 13-17).

Так, посилання відповідача ОСОБА_2 на неврахування судом того, що умови договору є несправедливими у зв'язку із укладенням договору в іноземній валюті та покладенням на неї, як на споживача всіх ризиків знецінення національної валюти, не можуть бути взятими до уваги з огляду на наступне.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, тобто сама відповідач, яка при укладанні кредитного договору не була обмежена у можливості отримати кредит як в іноземній так і в національній валюті. Валюту кредитування у вигляді долара США ОСОБА_2 обрала на власний розсуд, що підтверджено її заявою на отримання кредиту.

При укладанні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення кредиту саме в доларах США, відповідач ОСОБА_2 повинна була усвідомлювати, що курс національної валюти до долара США не є незмінним протягом цих років (цей курс встановлюється щоденно), а тому повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неврахування судом відсутності у неї індивідуальної ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством України не передбачено надання індивідуальних ліцензій фізичним особам на отримання кредитних коштів у валюті, яка відрізняється від національної валюти України.

Відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги щодо несправедливості окремих положень кредитного договору.

Так, в силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які місять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Посилання апелянта на сплив позовної давності також не можуть бути взятими до уваги з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, у липні 2012 року позивач звернувся із вимогами щодо стягнення заборгованості станом на 21 червня 2012 року.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначила, що позовна давність за вимогою Банку щодо стягнення заборгованості повинна обчилюватись з 12 червня 2009 року, тобто з дати здійснення нею останнього погашення заборгованості.

Згідно із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі за № 6-780 цс 15 від 30 вересня 2015 року, за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Оскільки матеріали справи не містять заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності, яка мала бути подана до суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги про незастосування судом позовної давності щодо стягнення заборгованість є безпідставними.

Положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань станом на 21 червня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 21112,35 доларів США, що еквівалентно 168740,46 гривень, що скаладаються із: заборгованості по кредиту - 12797,65 доларів США, що еквівалентно 102285,22 грн.; заборгованості по відсоткам - 5495,05 доларів США, що еквівалентно 43919,19 грн.; штрафів - 1437,62 доларів США, що еквівалентно 11490,18 грн. та пені - 1382,03 доларів США, що еквівалентно 11045,87 грн. (а.с. 26-27).

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що відповідач ОСОБА_2 не виконувала умови договору в повному обсязі, а тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача солідарно з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитом, суми відсотків за користування кредитом та пені, розмір яких ОСОБА_2 не спростовано.

Вимоги банку щодо визначення заборгованості за кредитним договором у валюті відмінній від національної валюти України (доларах США) не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Разом з тим, згідно п. 5.1. Договору "Автопакет" №759717/ФЛвід 01 лютого 2008 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення (а.с. 14).

Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, яким врегульовано порядок здійснення банками операцій з валютними цінностями, не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачуються на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування.

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись з визначеним позивачем розміром пені за порушення строків сплати мінімальних платежів - 1 382,03 доларів США, вважає за необхідне стягнути зазначені суми у гривневому еквіваленті.

Розраховуючи еквівалент пені за неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором за офіційним курсом гривні до долара США, колегія суддів виходить з того, що пеня за прострочення сплати кредитних коштів та відсотків нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником свого обов'язку (що також узгоджено сторонами у п. 5.1. Кредитного договору), після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення кредитних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань по Договору "Автопакет" №759717/ФЛвід 01 лютого 2008 року, поручителем за яким виступає відповідач ОСОБА_3, ПАТ КБ «Надра» нараховувало пеню по щомісячним платежам у період з 20.06.2011 року по 20.06.2012 року (тобто за останні дванадцять місяців, що передували зверненню до суду) за порушення строків сплати мінімальних платежів, яку колегією суддів переведено у гривневий еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ, який діяв на момент кожного періодичного платежу, за наведеним нижче розрахунком.

Період Кількість днівСума боргу по мінімальним платежмПодвійна облікова ставка НБУ, % річнихНарахована пеняОфіційний курс гривні до долара США, відповідно до службового розпорядження НБУ (за 100 доларів США)Пеня (гривня)
Дата початку Дата закінчення
20.06.1120.07.11317 171.2215.5095.72797.3763.18
21.07.1122.08.11337 442.7315.50105.75797.1842.93
23.08.1120.09.11297 713.7415.5096.31797.2767.78
21.09.1120.10.11307 984.7515.50103.14797.4822.44
21.10.1121.11.11328 255.7615.50113.75797.6907.27
22.11.1120.12.11298 526.7715.50106.47798.5850.16
21.12.1120.01.12318 797.7815.50117.43798.9937.44
21.01.1220.02.12319 068.7915.50121.04798.9966.99
21.02.1217.03.12269 339.8015.50104.55798.8835.15
18.03.1222.03.12510 015.0215.5021.56798.4172.14
23.03.1220.04.122910 198.1015.50123.23798.6984.11
21.04.1218.05.122810 198.1015.50118.98798.6950.17
19.05.1220.06.123311 207.9915.50154.11799.11 231.49
1 382.03 11 031.25

Таким чином, пеня за порушення строків сплати мінімальних платежів становить 11 031, 25 гривень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором "Автопакет" №759717/ФЛ від 01 лютого 2008 року станом на 21 червня 2012 року в розмірі 19 730, 32 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 157 694, 54 гривень (із яких заборгованість по кредиту - 12 797, 65 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 102 285,22 грн.; заборгованість по відсоткам - 5 495,05 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 43 919,19 грн.; штраф - 1 437,62 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 490,18 грн.) та пеню за порушення строків виконання зобов'язань у розмірі 11 031, 25 гривень.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів стягує у рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_3на користь ПАТ КБ "Надра" понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заявиу розмірі 1 687, 40 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2012 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом -задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" заборгованість за Договором "Автопакет" №759717/ФЛ від 01 лютого 2008 року станом на 21 червня 2012 року в розмірі 19 730 (дев'ятнадцять тисяч сімсот тридцять) доларів США 32 центи США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 157 694 (сто п'ятдесят сім тисяч шістсот дев'яносто чотири) гривень 59 копійок (із яких заборгованість по кредиту - 12 797, 65 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 102 285,22 грн.; заборгованість по відсоткам - 5 495,05 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 43 919,19 грн.; штраф - 1 437,62 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 490,18 грн.) та пеню за порушення строків виконання зобов'язань у розмірі 11 031 (одинадцять тисяч тридцять одна) гривня 25 копійок.

Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" судовий збір у розмірі 1 687 (одна тисяча шістсот вісімдесят сім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: