РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/951/16-ц

Провадження № 2-о/638/63/16

22.03.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

за участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю заявника ОСОБА_2

з участю представника заявника ОСОБА_3

з участю представника зацікавленої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту проживання однією сімєю,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення факту спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_5. Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 14.11.2015 року померла ОСОБА_5 ОСОБА_6 її смерті залишилася спадщина у вигляді ? частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Нагірна, буд. 10, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1356182 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.08.2003 року, реєстраційний номер 1819854. З померлою вони проживали однією сімєю 14 років, познайомившись ще у 1995 році. Вона проживала сама, скаржилась на слабке здоровя, заявник почав їй допомагати. Оскільки він став для померлої найближчою людиною, у 2001 році ОСОБА_5 запропонувала йому укласти договір довічного утримання. 02.02.2001 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_5 передала йому у власність на умовах довічного утримання ? частину житлового будинку №17 з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Ново-Комсомольська, а заявник зобовязувався довічно утримувати її. Проте 30.07.2001 року це договір було розірвано за їхньою взаємною згодою, оскільки вони вирішили проживати однією сімєю, і на спільні кошти придбали собі спільне житло. У 2001 році ОСОБА_5 продала належну їй частину вищевказаного будинку і вони разом на спільні кошти придбали будинок у с. Леськи Черкаської області та переїхали на постійне проживання, проте у 2002 році продали це житло та переїхали до Харкова. З 2002 року по 2003 рік ОСОБА_5 проживала у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1. У 2003 році на спільні кошти придбали кожний в рівних частинах житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Нагірна, 10, договір був посвідчений 1107.2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 В цьому будинку вони проживали разом до її смерті, при цьому вели спільний побут, господарство, обслуговували будинок та прилеглу земельну ділянку. За весь час спільного проживання ніхто з рідні померлої їх не відвідував. В грудні 2015 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу з питання прийняття спадщини, проте нотаріусом було розяснено, що заявник не являється спадкодавцем за законом, заповіту спадкодавиця не складала, а тому подати заяву про прийняття спадщини він не може. Просить суд заяву задовольнити.

Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що Управління є неналежною зацікавленою особою у даній справі, та рішення суду по даній справі ніяк не вплине на його права та обовязки, при цьому при винесенні рішення покладалась на думку суду.

Суд, дослідивши доводи заявника та його представника та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи судом встановлено, що14.11.2015 року померла ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис №16929, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №517553, виданим 18.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції (а. с. 8).

Як вбачається із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні від 15.12.2015 року №Б1-1534/0/18515.0210, виданої адміністрацією Дзержинського району Харківської міської ради, згідно запису у домовій книзі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ОСОБА_2, 29.071952 року народження (а. с. 15).

Із договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, вбачається, що 11.07.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, придбали в рівних частинах кожний жилий будинок номер 10 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Нагірна. Цей деревяний обкладений цеглою житловий будинок літ. А-1, житловою площею 25, 0 кв. м., та надвірні будівлі: вбиральня літ. Г, чотири сараї літ. Д, Ж, З, К, льох літ. Е, літній душ літ. И, замощення І, огорожа №1-:-5, розташованій на земельній ділянці площею 600 кв. м. (а. с. 17).

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 1356182, реєстраційний номер 1819854, номер запису 55203 в книзі:1) вбачається, що власниками житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Нагірна, 10 у місті Харкові є ОСОБА_2 та ОСОБА_5, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу р №302 від 11.07.2003 року, форма власності приватна спільна часткова, частка ? (а. с. 26).

Також у матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок №10 по вулиці Нагорній у місті Харкові, де власниками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.18-25), та домова книга для прописки громадян, проживаючих у домі №10 по вулиці Нагорній у місті Харкові (а. с.10-14).

Також в судовому засіданні встановлено та підтверджено договором довічного утримання від 02.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, що між заявником ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були відносини довічного утримання (а. с.27).

Факт спільного проживання заявника ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_5 підтвердив і свідок ОСОБА_9, допитаний в ході судового розгляду.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, заява ОСОБА_2, зацікавлена особа: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту проживання однією сімєю підлягає задоволенню у повному обсязі, оскількивстановлення факту спільного проживання має для заявника юридичне значення, а саме прийняття спадщини.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, померлої 14 листопада 2015 року, з 2001 року по день смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 234, 256, 257, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, зацікавлена особа Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту проживання однією сімєю - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, померлої 14 листопада 2015 року, з 2001 року по день смерті.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: