У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про повернення депозитного банківського вкладу, нарахування відсотків за договором, відсотків за фактичну кількість днів користування банком вкладом, стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 24 січня 2014 року та 10 лютого 2014 року між нею та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договори банківських строкових вкладів (депозитів) № SАМАВ 2217 та № SАМАВ 7927 в національній валюті на суму у розмірі 6 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 та на суму у розмірі 16 260 грн 58 коп. на рахунок № НОМЕР_2 строком на 3 місяці, із виплатою 18,5 % річних. Передача коштів в повному обсязі оформлена квитанціями про внесення на рахунок № 5 від 24 січня 2014 року та № 11 від 08 лютого 2014 року. Відповідно до п. 4 договорів «Порядок повернення вкладу» дія договорів припиняється з виплатою банком позивачу суми вкладу разом із нарахованими процентами згідно умов договору. Позивач неодноразово зверталася до відповідача про повернення вкладів та процентів, однак останній їй відмовив у поверненні таких коштів. Посилаючись на викладене, позивач просила повернути депозитні банківські вклади, нарахувати відсотки за договорами, відсотки за фактичну кількість днів користування банком вкладами, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами вкладів у розмірі 6 000 грн та 16 260 грн 58 коп.; нараховані відсотки у розмірі 227 грн 50 коп та 752 грн 05 коп; суму відсотків понад строку дії договорів вкладів у розмірі 1 532 грн 50коп. та 2 256 грн 15 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 144 грн 49 коп. та інфляційні витрати у розмірі 370 грн 21 коп., всього 30 843 грн 13 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України та керуючись ст. 1059 ЦК України та п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, обґрунтовано виходили із того, що між сторонами на підставі укладених між ними договорів банківських вкладів існують грошові зобов'язання, які відповідачем не виконуються.

Також, судами зроблено правильний висновок про те, що на окупованій території чинність нормативних актів Російської Федерації не визнається і вони не підлягають виконанню, а відповідно до норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям, та особам без громадянства у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судомдопущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про повернення депозитного банківського вкладу, нарахування відсотків за договором, відсотків за фактичну кількість днів користування банком вкладом, стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова