У х в а л а

іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Парінової І.К.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що внаслідок розпаювання майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» (далі − КСГП «Полонина») та вчинення ряду правочинів щодо одержання у власність сертифікатів на майнові частки (паї) у період з 2000 року по 2012 рік акумулював певну кількість паїв та отримав 20 липня 2012 року Свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на суму 64 467 грн, тож вартість його паю становить 100 % вартості приміщення складу КСГП «Полонина», що підлягало розпаюванню і коштувало 59 000 грн.

Зазначена будівля була в аварійному стані, капітальних стін не мала, покрівлю тримали залізобетонні колони. Рішенням Новоселицької сільської ради Тячівського району від 06 жовтня 2004 року № 162 позивачу був наданий дозвіл на збір технічних матеріалів для реконструкції колишнього складу в магазин змішаних товарів, а рішенням № 168 цього ж дня був наданий дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,03 га, необхідної для реконструкції викупленого складу. Актом державної технічної комісії від 21 червня 2007 року було прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт − магазин змішаних товарів по АДРЕСА_1, акт є підставою для оформлення права власності на об'єкт.

На час звернення до суду з позовом половину будівлі самовільно займає відповідач, документів на право користування будівлею та на здійснення в ній підприємницької діяльності він не має. Однак, відповідач облаштував у будівлі цех із виготовлення пам'ятників, складує в цеху та навколо нього необхідні для виробництва матеріали, засмічує територію. Виробнича діяльність, яку провадить відповідач, шкодить будівлі. Вимоги позивача звільнити самовільно зайняту будівлю відповідач не виконує, внаслідок чого позивач був змушений звертатися до правоохоронних органів. Актом обстеження будівлі визначено вартість робіт, необхідних для відновлення будівлі у зв'язку з протиправними діями відповідача, в розмірі 203 665 грн.

З урахуванням наведеного просив зобов'язати відповідача звільнити будівлю магазину змішаних товарів по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача 203 665 грн у відшкодування шкоди, заподіяної будівлі.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 червня 2007 року державна комісія, призначена Тячівською районна державною адміністрацією, прийняла в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт «реконструкція частини складу колишнього КСПГ «Полонина»» під магазин змішаних товарів по АДРЕСА_1, загальна площа − 675,1 кв. м, торгова площа 66,7 кв. м, назва об'єкта − магазин змішаних товарів. Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію затверджено розпорядженням голови Тячівської РДА від 27 червня 2007 року № 328.

Рішенням 23 січня 2008 року № 2 Новоселицька сільська рада Тячівського району прийняла «Про оформлення права власності на нерухоме майно», яким вирішила оформити право власності на магазин, який знаходиться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

20 липня 2012 року Новоселицька сільська рада видала ОСОБА_4 Свідоцтво серії НОМЕР_2 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, яким посвідчено право ОСОБА_4 на пайовий фонд КСГП «Полонина» відповідно до договорів купівлі-продажу від 01 вересня 2004 року ВВМ № 106752 і від 18 липня 2012 року ВРТ № 549003, частка ОСОБА_4 визначена в розмірі 64 467 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 08 липня 2008 у справі № 2о-109/08 визнано факт, що ОСОБА_4 є власником 91/100 частин будівлі, а саме: магазину площею 607,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в цілому.

Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 січня 2013 року, стверджується, що 10 січня 2013 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нежиле приміщення − будівлю магазину змішаних товарів по АДРЕСА_1, загальна площа об'єкта 675,1 кв. м, підставою виникнення права власності зазначено рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 у справі № 2о-109/08, форма власності − приватна, вид спільної власності − спільна часткова, розмір частки − 91/100, підстава внесення запису − рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Тячівського районного суду від 19 вересня 2013 року у справі № 307/1750/13-ц, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, відмовлено ОСОБА_4 у позові до Новоселицької сільської ради та ОСОБА_5 про визнання права власності на частину будівлі магазину змішаних товарів по АДРЕСА_1; Рішенням суду першої інстанції встановлено, зокрема, що всупереч вимогам законодавства у Свідоцтві серії НОМЕР_2 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 20 липня 2012 року відмітки про виділення ОСОБА_4 майнового паю в натурі немає; на яку саме частину складу надавався ОСОБА_4 дозвіл на реконструкцію у документах не зазначено, жодного рішення співвласників (пайовиків) складу з приводу визначення його частини для реконструкції немає.

З наведених обставин вбачається, що ОСОБА_5 теж купляв майнові паї, отримував у 2012−2013 роках Свідоцтва про право власності на майнові паї члена КСГП «Полонина», вирішував питання оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування складу, між ним і позивачем тривають спори та мають місце взаємні претензії щодо володіння будівлею по АДРЕСА_1 та її використання.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку, що у справі немає достовірних і документально підтверджених даних про те, які саме приміщення знаходяться у зазначеній вище будівлі на площі 675,1 кв. м і яким чином вони використовуються; чи займає всю площу магазин змішаних товарів з підсобними та допоміжними приміщеннями, або на цій площі функціонують інші заклади, здійснюється інша діяльність; яку саме площу і які приміщення конкретно займає відповідач, зокрема, чи займає він власне частину магазину змішаних товарів, про звільнення якого саме і просить позивач; як це співвідноситься з доводами про заподіяння відповідачем шкоди майну позивача тощо. Ці та інші обставини, наведені вище, безпосередньо впливають на доказування позову, зокрема, щодо того, яке саме приміщення чи яку його частину належить звільнити відповідачу, яким є характер і розміри шкоди, що її просить відшкодувати позивачу. А тому дійшов правильного висновку про необхідність відмови в позові, який по суті ґрунтується на припущеннях.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак