У Х В А Л А

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат і суми трьох процентів річних, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 3 квітня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено. Визнано договір позики від 2 серпня 2011 року на суму 1482722 грн, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 1482722 грн за договором позики від 2 серпня 2011 року, 533194 грн 78 коп. інфляційних втрат, 143691 грн 86 коп. трьох процентів річних. Первісний позов у частині вимог до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та суми трьох процентів річних залишено без задоволення. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 1046 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що з відповідача стягнуто заборгованість за договором позики, інфляційні втрати й три проценти річних, оскільки договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло право матеріально-правової вимоги до відповідачки, а тому суб'єктивні цивільні права позивача судовому захисту у такий спосіб не підлягають.

Ухвалою Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, що надана заявником, як приклад, судове рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики й визнання спірного договору неукладеним скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Проте зазначене судове рішення не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судом належним чином фактичних обставин справи.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року, що надана заявником, як приклад, залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні первісного позову про стягнення боргу за договором позики й часткове задоволення зустрічного позову щодо визнання недійсним спірного договору. Зокрема суд дійшов висновку про недійсність договору позики з тих підстав, що фактично відповідачка ніяких грошових коштів у позивача не брала, а письмову розписку на вказану суму написала під психологічним тиском з боку позивача, у зв'язку з виявленням нестачі товарів на зазначену грошову суму в магазині, в якому відповідачка працювала продавцем та який належить сину позивача.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат і суми трьох процентів річних, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко