Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/175/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

03.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.

суддів: Голованя А.М., Письменного О.А.

із секретарем Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2015 року, у справі за її позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Латушкіна О.О., Сектор опіки та піклування у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3, 25.11.2003 року, звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Латушкіна О.О., Сектор опіки та піклування у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним. Посилалась на те, що на момент укладання між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 іпотечного договору від 27.12.2007 року, у житловому будинку - предметі іпотеки, була зареєстрована та проживала малолітня ОСОБА_3, що підтверджується довідкою квартального комітету № 3 м. Кіровограда від 11.04.2015 року, однак договір іпотеки не був погоджений у встановленому законом порядку органом опіки та піклування. Тому просила визнати договір іпотеки від 27.12.2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, недійсним.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2015 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ставить питання про скасування судового рішення з підстав його незаконності і необгрунтованості, та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазначає, що судом не було з'ясовано фактичне місце проживання дитини та безпідставно зроблено висновок, що оспорюваним договором не було порушено її права. Висновки суду вважає такими, що не відповідають обставинам справи та суперечать вимогам норм матеріального права, які регулюють захист прав та інтересів дітей при вчиненні правочинів.

Сторони та їх представники, треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 та приватний нотаріус Латушкіна О.О. в судове засідання не з'явились і надали заяву про розгляд справи без їхньої участі, ОСОБА_4 та представник органу опіки і піклування також не з'явився в судове засідання, про причину неявки не повідомили, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яка підтримала свої письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши у передбачених ст. 303 ЦПК України межах законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № МL-К00/025/2007 на суму 295 900 грн. (а.с.53-60).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Латушкіною О.О., за реєстровим № 1311 (а.с.61-68).

Предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 97,7 кв.м., житловою площею - 47,8 кв.м., та земельна ділянка, загальною площею 400,8 кв.м., які на праві приватної власності належить ОСОБА_4

У п. 5.1. Іпотечного договору іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки (а.с. 24).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 20.12.2007 р. житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1, він набув самостійно, у шлюбі, фактичних шлюбних відносинах, які витікають з спільного проживання та ведення спільного господарства, не перебував та не перебуває. Також стверджував, що малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб, які мають право за законом користуватись вказаною жилою площею, не має (а.с.127). Дана заява ніким не оспорюється.

ОСОБА_4 було надано нотаріусу довідку з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 19.12.2007 р., згідно якої у вказаному будинку зареєстровані тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Інформація про користування цим житлом та/або реєстрацію в ньому малолітньої ОСОБА_3 у довідці відсутня (а.с.129).

Крім того, ОСОБА_2, яка звернулась з даним позовом в інтересах своєї дочки, 20.12.2007 р. також надано нотаріально засвідчену згоду ОСОБА_4 на укладення іпотечного договору та передачу в іпотеку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1. При цьому у своїй заяві вона зазначала, що її права щодо користування цією площею, внаслідок оформлення іпотечного договору не будуть порушені (а.с. 128).

Згідно листа Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № П-431 від 18.08.2015 р. дозвіл на укладення договору іпотеки між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», предметом іпотеки якого є будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, органом опіки та піклування Кіровоградської міської ради не надавався.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що належними та допустимими доказами не було доведено, що на час укладення спірного договору іпотеки ОСОБА_3 мала право власності та/або користування щодо предмета іпотеки, тому при нотаріальному посвідченні оспорюваного правочину не було необхідності в отриманні згоди органу опіки та піклування, а будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Відмовляючи у завдоволенні позовних вимог, суд врахував, що іпотекодавець не визнавав право проживання дитини в жилому приміщенні та взагалі вказав на відсутність дітей віком до 18 років, про що повідомив іпотекодержателя. Позивачка також надала письмову згоду на укладення договору іпотеки, не вказавши, що її малолітня дочка має право користування цим житлом.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачка зазначила факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилалася на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору.

За таких обставин у суду не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного ОСОБА_4, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітньої ОСОБА_3 на користування житлом.

Рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, які суд зробив на основі повного і всебічного з'ясування обставин справи, враховуючи надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази, яким дав правильну оцінку, з додержанням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та норм процесуального права.

Тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: