Категорія 20 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.

за участю секретаря судових засідань Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі- продажу автомобіля недійсним, -

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2001 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_4, який 02.12.2013 року розірвано рішенням суду.

Під час шлюбу ними було придбано майно, в тому числі і автомобіль "Mercedes Benz" модель Віто-111 ЦДІ, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

Однак, в судовому розгляді справи про розподіл майна їй стало відомо, що 25.09.2013 року під час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_4 без її згоди здійснив відчуження вказаного автомобіля відповідачеві ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідний правочин виходить за межі дрібного побутового і як такий, що вчинений щодо цінного майна, потребував її згоди в письмовій формі, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу (який було оформлено у виді довідки рахунку) автомобіля марки "Mercedes Benz" модель Віто -111 ЦДІ, білого кольору, кузов НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Застосувати реституцію повернувши відповідачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти, які отримано в рахунок продажу автомобіля в сумі 95000грн., а відповідачу ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 вказаний автомобіль.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_5, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за останньою адресою місця реєстрації, до суду не з'явилася, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін і їх представників, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті прийшов до висновку про те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу укладено не було, а сама по собі довідка-рахунок без відповідних позовних вимог не може бути визнана договором відчуження транспортного засобу, і як наслідок на її укладення не потребується згода іншого із подружжя, а тому відмовив в задоволенні позову.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, внаслідок чого не було застосовано матеріальний закон, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, колегією суддів встановлено, що з 23.10.2001 року сторони по справі - позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2013 року.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі і автомобіль марки Mercedes Benz , модель Віто -111 ЦДІ, білого кольору, кузов НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, який було зареєстровано в органах ДАІ 30.04.2013 року на ім'я ОСОБА_4, який в свою чергу 25.09.2013 року, тобто під час перебування у шлюбі, на підставі довідки - рахунку №373033 відчужив даний автомобіль відповідачеві ОСОБА_5

Вже після розірвання шлюбу з позивачкою, 29 травня 2014 року автомобіль марки MercedesBenz, модель Віто-111 ЦДІ знов було знято з обліку для реалізації та 30 травня 2014 року зареєстровано за ОСОБА_4 й отримано державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.54).

ОСОБА_4 не заперечує того факту, що у вересні 2013 року ним було відчужено даний автомобіль шляхом продажу ОСОБА_5, а в травні 2014 року - викуплено його у неї.

Відповідно до статті 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною, так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Правочин відчуження автомобіля безумовно виходить за межі дрібного побутового (ч. 1 ст. 31 ЦК України).

Отже, за замістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

За нормами частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного із подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 08 квітня 2015 року в справі №6-7 цс15 і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою для врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 302 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджував про те, що позивач знала про факт відчуження ним автомобіля марки MercedesBenz, модель Віто-111 ЦДІ, проте не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Так само не надано доказів на підтвердження тих обставин, що кошти, отримані в результаті продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім'ї.

Натомість письмовими доказами в справі підтверджено, що 25 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_4 відчужив автомобіль, що був спільною сумісною власністю подружжя, а вже в жовтні 2013 року звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Колегія суддів відкидає також посилання відповідача на те, що наявний у нього автомобіль має інший державний номерний знак. Так, згідно з відомостями бази даних Регіонального сервісного центру у Вінницькій області придбаний ОСОБА_4 транспортний засіб однозначно ідентифікований як тотожний реалізованому ним же за номером кузова, а саме НОМЕР_3.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, судом не враховано, що оскаржений позивачкою правочин укладений на підставі довідки-рахунку, яка відповідно до Порядку є достатньою та самостійною підставою і документом для переоформлення автомобіля, що тягне за собою зміну власника.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частина 3 статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Вимога позивача про застосування реституції, шляхом повернення відповідачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти, отримані в рахунок продажу автомобіля марки MercedesBenz, модель Віто-111 ЦДІ в сумі 95000 грн., а відповідачеві ОСОБА_5 в свою чергу повернути вказаний автомобіль відповідачу ОСОБА_4 не підлягає до задоволення, оскільки як встановлено по справі відповідач ОСОБА_4 з травня 2014 року (після розірвання шлюбу з позивачем) вже є власником автомобіля.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.5, 10 Постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Отже, відповідно до вимог статті 216 ЦК України з метою усунення майнових наслідків, що виникли між сторонами договору, який виконаний, але визнаний судом недійсним, лише сторони правочину мали право заявляти вимоги про повернення їх у той майновий стан, в якому вони перебували до його вчинення.

Разом з тим, позивач ОСОБА_3 не є стороною договору щодо якого вона заявила вимогу про застосування реституції в зв'язку з визнанням його недійсним, а повернення сторін у попередній стан не впливає на її права і обов'язки по відношенню до сторін, так як і на момент розгляду справи ОСОБА_4 знову є власником спірного автомобіля.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з того, що відповідач здійснив відчуження придбаного за спільні з позивачем кошти під час перебування у шлюбі автомобіля з ОСОБА_3, без наявності згоди останньої.

Відповідно до частини1 статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому із відповідача ОСОБА_4 підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 511,56 грн. (243,60 грн. за розгляд судом однієї вимоги немайнового характеру і 267,96 грн. за апеляційний розгляд зазначеної вимоги).

Відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 308 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Частиною 2 статті 309 ЦПК України встановлено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки "Mercedes Benz", модель Віто -111 ЦДІ, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оформлений у вигляді довідки-рахунку серії ААВ №373033 від 25 вересня 2013 року.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі - судовий збір в сумі 511,56 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.