Справа № 368/338/16-ц
Провадження № 2/368/236/16
Рішення

іменем України

"28" березня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблука О.В.

При секретарі судового засідання Широкоступ К.М.

Відповідача - ОСОБА_1

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, суд, -

В С Т А Н О В И В :

17.02.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- стягнути з Відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»:

- заборгованість у розмірі 22732,53 грн. за кредитним договором № б/н від 15.02.2007 року, яка складається з наступного:

- 4956,47 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12900,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3317,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина);

- 1058,69 грн. (процентна складова);

Судові витрати у розмірі 1218,00 грн. судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 15.02.2007 року, ОСОБА_1, (далі - Відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додана до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту, ОСОБА_2 керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь- якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК" (надалі - ОСОБА_2), про що зазначено у п.1 Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк", який додано до позовної заяви.

17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запис ЄДРПОУ 8006727).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додані до позовної заяви.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг. - позич зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання, з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та ОСОБА_3), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення ОСОБА_3, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, шо мас відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509. 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 5.6 "Правил користування платіжною карткою", Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку в часності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Підповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70 позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п. 5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", ОСОБА_3 має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно п. 4.6 "Умов та правил надання банківських послуг" Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку .

Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", ОСОБА_3 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком даті в разі невиконаній боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором.

Згідно п. 5.2 "Умов та правил надання банківських послуг" у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення ОСОБА_3 має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту), та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» 3а несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та ОСОБА_3) Власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/ienns/pages/70/.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість у розмірі 22732,53 грн., яка складається з наступного:

- 4956,47 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12900,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3317,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина).

1058,69 грн. - штраф (процентна складова).

Розрахунок суми заборгованості додано до позовної заяви. (Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.)

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на іідставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону тро припинення дії договору, він автоматично лонгується на тий самий строк.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором, Відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

22.02.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесена ухвала про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09.03.2016 року.

04.03.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності наступного змісту:

23 лютого 2016 року він отримав ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області у справі №368/338/16-ц та копію позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з нього заборгованості в сумі 22732,53 грн., що складається з :

- 4956,47 грн. заборгованості за кредитом;

- 12900,37 грн. заборгованості за користування кредитом;

- 3317,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- 500 грн. фіксована частина штрафу;

- 1058,69 грн. процентна складова штрафу за кредитним договором №б/н від 22.02.2007 року, згідно якого , на думку Позивача, він отримав у нього кредит в сумі 4956,47 грн. під 36,00% річних.

Вважає, що Позивачем пропущено строк, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про стягнення з нього вищевказаної заборгованості.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 256.257,258,265 ЦК України, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача по справі.

04.03.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідача ОСОБА_1 наступного змісту:

23 лютого 2016 року він отримав ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області у справі №368/338/16-ц та копію позовної заяви ПА КБ «Приватбанк» про стягнення з нього заборгованості в сумі 22732,53 грн., що складається з :

- 4956,47 грн. заборгованості за кредитом;

- 12900,37 грн. заборгованості за користування кредитом;

- 3317,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- 500 грн. фіксована частина штрафу;

- 1058,69 грн. процентна складова штрафу за кредитним договором №б/н від 22.02.2007 року, згідно якого , на думку Позивача, він отримав у нього кредит в сумі 4956,47 грн. під 36,00% річних.

Вважає твердження Позивача безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству з наступних підстав:

Жодного кредитного договору з Позивачем я не укладав, лише підписав заяву на отримання кредитної картки, твердження Позивача про укладення з ним договору є безпідставним, оскільки такого документу він з ним не підписував.

У відповідності до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 215 ЦК України передбачається, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З наведеного випливає, що Позивач вимагає з нього повернення боргу по нікчемному договору, крім того вказує на те, що в односторонньому порядку змінив умови вищевказаного не існуючого договору .

Він не заперечує, як зазначено в розрахунку заборгованості Позивача, що в березні 2007 року отримав у нього 4956,47 грн., це кошти котрі він зняв понад залишок належних йому коштів, котрий знаходився на моєму картковому рахунку.

Проте , як випливає з розрахунку доданому Позивачем до його позовної заяви, ним самостійно з мого карткового рахунку з нього було стягнуто:

- 15.06.2007 р. - 1300,00 грн.

- 18.08.2007 р. - 800,00 грн.

- 07.11.2007 р. - 400,00 грн.

- 10.01.2008 р. -400,00 грн.

- 06.02.2008р. - 500,00 грн.

- 03.04.2008р.- 1200,00 грн.

- 08.05.2008р. - 1000,00 грн., загальна сума повернутого боргу 5600,00 грн.

- 15.07.2008р.- 1000,00 грн.

- 28.11.2008 р.- 400,00 грн.

- 08.07.2009 р. - р. - 500,00 грн.

- 02.06.2012р.- 100,00 грн.

- 13.07.2012 р.- 300.00 грн.

Разом: 7900,00 грн.

З наведеного випливає, що він повністю повернув заборгованість Позивачу 08.05.2008 року, а в загальному станом на 13.07.2012 року він сплатив Позивачу 7900,00 грн., відповідно будь-які твердження Позивача про його заборгованість перед ним є безпідставними, навпаки він самостійно стягнув з його карткового рахунку кошти, котрі майже в двічі перевищують його заборгованість.

Він не заперечує, що у відповідності до ст.1212 ЦК України, внаслідок не встановлення Позивачем обмежень на зняття коштів з його карткового рахунку, він заволодів його коштами без достатніх правових підстав, проте повернув їх йому повністю 08.05.2008 року.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 215,1055,1212 ЦК України просить суд повністю відмовити Позивачу у задоволенні його вимог у справі.

09.03.2016 року слухання справи було відкладено на 28.03.2016 року в зв»язку з неявкою сторін по справі.

В судове засідання, яке відбулося 28.03.2016 року, представник позивача, - ПАТ КБ «Приватбанк» не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що маються відповідні відмітки в матеріалах справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду міститься письмова заява, в якій позивач просить суд слухати справу без участі представника, у випадку неявки в судове засідання відповідача, - не заперечує проти винесення заочного рішення.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.03.2016 року, відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову, та заявив клопотання про застосування до даного спору наслідків сплину строків позовної давності, при цьому посилався на обставини, які викладені в його письмовій заяві про застосування строків позовної давності та в письмовому запереченні, які судом наведено вище.

Суд, вислухавши думку відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Як зазначає позивач, відповідно до укладеного договору № б/н від 15.02.2007 року, ОСОБА_1, (далі - Відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додана до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви не додано позивачем копій наступних доказів:

- договір № б/н від 15.02.2007 року;

- копії «Правил користування платіжною карткою»;

- копії тарифів банку.

Без наявності даних письмових доказів неможливо в повній мірі встановити наявність чи відсутність спірних правовідносин, суд же з власної ініціативи не може витребовувати дані докази від позивача, так як це буде суперечити принципу змагальності судового процесу, так як суд повинен приймати рішення на підставі змагальності сторін, не надаючи перевагу, ( у виді, зокрема, витребування письмових доказів), жодній із сторін, дотримуючись при цьому принципу диспозитивності.

Відповідно, суд в даному випадку керувався положеннями ст..ст. 10, 11 ЦПК України.

Так, згідно ст.. 10 ЦПК України:

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 11 ЦПК України:

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно, суд в даному випадку приймає рішення на підставі змагальності сторін, тобто, приймає рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності представника позивача, який не забажав приймати участь у справі, тобто, скористався своїм правом, яке передбачено ч. 2 ст. 11 ЦПК України.

Відповідно, суд приймає рішення щодо відмови в задоволенні позову в зв»язку з пропущенням строків позовної давності для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.02.2007, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 31.10.2015 року, остання проплата по рахунку відповідача ОСОБА_1 була здійснена 13.07.2012 року, ( зворотній бік а.с., 9), відповідно, з моменту останньої проплати по день подання позовної заяви до суду, - 17.02.2016 року минуло більше 3 ьох років.

Відповідно, суд вважає, що при подачі позовної заяви, зокрема, в її прохальній частині, позивачу першим пунктом позовних вимог слід було зазначити вимогу про поновлення строків давності для звернення до суду для захисту порушених прав, що позивачем зроблено не було, та дає змогу суду застосувати наступні норми права.

Відповідно, що стосується застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Що стосується норм процесуального права в частині позовної давності то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України:

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно, строк позовної давності, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Проте, слід розрізняти право на позов в процесуальному і матеріальному значенні.

Право на позов в процесуальному значенні означає гарантовану Конституцією і законами України можливість кожного звернутися за захистом своїх прав до суду без будь-яких безпідставних обмежень. При дотриманні формальних вимог до складання позовних матеріалів суд не може відмовити в прийнятті позовної заяви, в тому числі внаслідок пропуску строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судом було зареєстровано дану позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено було справу до слухання для винесення обґрунтованого рішення на підставі змагальності сторін.

Право на позов в матеріальному значенні означає право на його задоволення, тобто на прийняття позитивного для позивача рішення суду. Саме тут і застосовується строк позовної давності у випадку його пропуску без поважних причин.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, ( в даному випадку, - відповідачем), є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.. 257 ЦК України:

1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Слід зазначити, що суть і призначення строку позовної давності полягає у забезпеченні стабільності цивільних правовідносин, у гарантуванні принципу правової визначеності між сторонами таких відносин.

За цей час, ( розумний строк, встановлений Законодавцем), будь-яка особа середнього рівня розвитку і без наявності правових знань має змогу визначитися з характером порушеного права, суб'єктом порушення та звернутися за примусовим захистом своїх прав до відповідного суду. Для деяких видів правовідносин в залежності від їх особливостей законодавцем встановлені інші строки позовної давності, відмінні від загального трирічного строку (див. коментар до ст. 258 ЦК).

Відповідно, суд вважає, що позивач мав змогу визначитися з позовними вимогами, та вчасно подати до суду позовну заяву для захисту свого порушеного права, що, знову ж таки, позивачем у встановлені строки для звернення до суду зроблено не було.

Свою позицію суд обґрунтовує тим, що до структури позивача входить юридичний відділ, в складі якого є фахівці в галузі права, - юристи, які мали змогу вчасно визначитися зі спірними правовідносинами, та вчасно відреагувати на порушення прав позивача шляхом подачі позовної заяви до суду у встановлені законом строки, про які суд вказує в своєму рішенні.

Також, як вбачається з матеріалів справи, угоди між сторонами щодо зміни тривалості позовної давності не укладалося.

Так, згідно ст. 259 ЦК України:

1. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

2. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Отже, в силу ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, застосування позовної давності судом без волевиявлення зацікавленої сторони процесу є неможливим.

Крім того, договір про збільшення строку позовної давності повинен укладатися в письмовій формі. Недотримання письмової форми відповідного правочину не призводить до автоматичної його недійсності, але сторони у випадку спору обмежені у використанні засобів доказування і не можуть посилатися для доведення перед судом своєї правової позиції на показання свідків (ст. 218 ЦК України).

Далі, згідно ст. 260 ЦК України:

1. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

2. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

Отже, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок, для позовної давності застосовуються загальні правила ст. 254 ЦК України щодо обчислення і закінчення строків встановлених роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно, позивач вправі звернутися до суду в останній день строку позовної давності, однак, до закінчення часу роботи судової установи, крім передачі документів через установи зв»язку, як те передбачає положення ст. 255 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевказану норму ЦК України, суд вважає, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» по даній справі були пропущені строки позовної давності для подачі позовної заяви до суду.

Так, згідно ст. 261 ЦК України:

1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

2. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

3. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

4. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

5. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

6. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

7. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Отже, ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлює перелік юридичних фактів, з виникненням яких починає спливати строк позовної давності. Відповідно, перебіг позовної давності починається від:

- дня, коли особа довідалася про порушення свого права;

- дня, коли особа могла довідатися про порушення свого права;

- дня, коли особа довідалася про особу, яка порушила право.

За першим випадком право особи може бути порушене, однак вона об'єктивно може не знати про таку обставину. Тому закон для захисту прав потерпілої особи передбачає відлік строку позовної давності не з часу порушення самого права, а з моменту поінформованості особи про таке порушення, що може значно відрізнятися за часовим проміжком.

В будь-якому випадку для доказування своєї правової позиції потерпіла особа має надати беззаперечені докази обставин і часу, коли вона довідалася про порушення свого права.

Другий юридичний факт з виникненням якого закон пов'язує початок перебігу строку позовної давності, стосується не об'єктивних особа довідалася про порушення права, а суб'єктивних чинників особа могла довідатися про порушення свого права.

Для правильного розуміння цього нормативного припису слід мати на увазі, що законодавець формулює не обов'язок особи, а саме що остання повинна дізнатися про факт порушення, а лише можливість отримання інформації про це, тобто пред'являє мінімум вимог для потерпілої сторони щодо здійснення дій, які стосуються факту порушеного права.

З настанням будь-якої з альтернативних обставин, зазначених в ст. 261 ЦК України, починає перебіг строк позовної давності.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму ЦК України, суд вважає, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» мав як об»єктивну так і суб»єктивну змогу дізнатися про порушення свого права, та, відповідно, скористатися для захисту свого порушеного права нормами, які викладені в ЦК України.

Крім того, суд наголошує на тій обставині, що підстав, які передбачені ст. 263 та 264, 265 ЦК України, які б слугували б підставою для зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, судом в судовому засіданні не встановлено.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд в даному спорі приходить до висновку щодо застосування наслідків спливу позовної давності, які передбачені ст. 267 ЦК України.

Так, в ст. 267 ЦК України зазначено, що:

1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як зазначалося вище, в даному випадку суд не знайшов причин пропуску позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» як таких, які були б поважними в розумінні ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Відповідно, ст. 267 ЦК України встановлює чотири наслідки спливу строку позовної давності.

Крім того, частина друга вміщує дуже важливе для правильного розуміння позовної давності правило заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Зазначене є підтвердженням загальновідомої тези, що позовна давність є інститутом матеріального, а не процесуального права і вона має розумітись не як право на позов в процесуальному розумінні, а як право на задоволення позову, тобто в розумінні матеріального права. Більше того, жоден процесуальний кодекс не містить перешкод для відкриття провадження у справі в залежності від дотримання чи пропуску строку позовної давності.

Сплив позовної давності, як правило, позбавляє учасника правовідносин примусового судового захисту за винятками, передбаченими частинами четвертою і п'ятою коментованої статті, але цей факт не призводить до припинення самого права.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України в розвиток положень ст.ст. З, 6 ЦК України щодо свободи договору та диспозитивності регулювання цивільних відносин передбачає правило, згідно якого позовна давність застосується судом лише і виключно при наявності відповідної заяви учасника провадження.

Така заява має бути належно оформлена і заявлена до винесення рішення, тобто на стадіях підготовки справи до судового розгляду, вирішення справи та судових дебатів, що відповідем ОСОБА_1

Із вказаної частини коментованої статті непрямо випливає висновок, що заява про застосування строку позовної давності, подана на стадіях апеляційного чи касаційного провадження не є підставою для застосування позовної давності і відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про застосування наслідків спливу позовної давності була подана письмово відповідачем ОСОБА_1 на стадії вирішення справи та в судових дебатах.

Отже, основним наслідком спливу строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є відмова в задоволенні позову.

Суд зазначає, що Закон не встановлює, як і не може встановлювати ні вичерпного, ні примірного переліку поважних причин пропуску строку позовної давності.

Такі причини встановлюються правозастувачем, ( зокрема, в даному випадку, - судом), при вирішенні конкретних справ згідно з вимогами тих норм і інститутів матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також вимог добросовісності, розумності і справедливості.

Зглядаючись на вимоги добросовісності, розумності та справедливості, суд вважає, що підстав поновлення строків давності, зглядаючись на значний проміжок часу, що сплинув з моменту можливості звернення до суду, - близько 4 років, зглядаючись на коло інших осіб, що приймають участь у справі, (відповідач ОСОБА_1В.), немає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 215, 218, ч. 4 ст. 267 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук