Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,

секретарі судового засідання Гавеля Ю.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Кривому Розі про виселення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Кривому Розі про виселення всіх осіб які зареєстровані та/або проживають у квартирі ( предмет іпотеки) , яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, а також стягнути з них судові витрати. Пояснивши свою заяву тим, що01 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ВАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 17 600 доларів США, а також 3 979,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі заборгованості за кредитом, винагорода (комісія) за надання фінансового інструмента 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого визначено квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що належить відповідачу на праві власності. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_3. У серпні 2013 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» банк направив мешканцям указаного будинку вимогу у тридцятиденний строк звільнити зазначений будинок. Згідно з актом про вручення повідомлення про виселення у присутності свідків особі, зареєстрованій у спірній квартирі, було проголошено текст повістки про добровільне виселення, однак отримувати повідомлення особа відмовилася. За таких обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» просить виселити відповідачів зі спірної квартири.

Представник позивача ОСОБА_7 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістили.

Представник відповідача ОСОБА_8 до суду не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі проти позову заперечує в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_9 до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просила прийняти рішення на розсуд суду.

Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Судом встановлено, що 01 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ВАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 17 600 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_4, а також 3979 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі заборгованості за кредитом, винагорода (комісія) за надання фінансового інструмента 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця.( а.с. 6-7).

На забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_3.( а.с.8-10).

Таким чином, вищевказаний предмет іпотеки придбано за кредитні кошти.

У зазначеній вище квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_2, її неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 ? інвалід ІІ групи, ОСОБА_5 ? пенсіонер, дитина війни.( а.с.20)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року, за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_4.( а.с.13-15).

У серпні 2013 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПриватБанк» направило мешканцям указаної квартири вимогу у тридцятиденний строк звільнити квартиру, при цьому до суду з цим позовом банк звернувся у листопаді 2013 року.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року скасовано.

Від 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Крім того, згідно з п. 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у звязку з тим, що предметом позову є виселення відповідачів із житла, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, вказаний Закон був прийнятий з метою захисту житлових прав громадян України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що названий вище Закон встановлює, що протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, це свідчить про те, що власник не може бути примусово позбавлений не тільки права власності, а й права користування, як складової права власності на таке майно.

Відповідно до заяви від 12.03.2016 року представник позивача ОСОБА_7 повідомив, що банк не звертав стягнення на предмет іпотеки.

З даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № АДРЕСА_5 належить ОСОБА_2, заборона на нерухоме майно 5407708, заборона на нерухоме майно; іпотека.

Згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про майно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - відомості відсутні.

Таким чином, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, а отже похідні позовні вимоги банку про виселення без фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки відповідачі не можуть бути позбавлені права користування, перебуваючи законними власниками майна, бо це є позбавленням або обмеженням здійснення права власності відповідно до положень ст. 321 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 4 Закону України «Про заставу», ст. 40 Закону України «Про іпотеку» , п. 2 ч. 1 ст. 263, ст. 317 ЦК України, ст.ст. 6, 10, 11, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Кривому Розі про виселення відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Б. Чайкін