Справа № 628/3184/16-ц
Провадження №2/628/1337/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Купянський міськрайонний суд Харківської області

в складі:

головуючого - Волчек О.О.,

за участю:

секретаря - Дюкової Г.Б.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Куп»янську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Купянської міськради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду дитини без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить: дозволити малолітній дитині ОСОБА_4, 07 листопада 2005 року, до досягнення нею 16 - ти річного віку, періодичні, не більше трьох разів на рік, тимчасові, строком до двох тижнів кожен, виїзди з України для відпочинку та оздоровлення до таких країн: Болгарія, Греція, Грузія, Єгипет, республіка Крим, Польща, Російська Федерація, Словаччина, Словенія, Турція, Угорщина, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, країни СНД, у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 та дозволити матері дитини, ОСОБА_3, без згоди батька дитини, ОСОБА_2, подавати та оформлювати необхідні для цього документи у посольських, консульських та візових центрах.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2, з 19 липня 2003 року.

2

Крім того, позивач посилається на те, що рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 1 жовтня 2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, рішення суду набрало законної сили 14 жовтня 2014 року. Від цього шлюбу є малолітня дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вказано у позові, з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не піклується про її здоров'я, розвиток, матеріальної допомоги належним чином не надає, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її якісний відпочинок, поглиблення світогляду, знань та розвитку творчих здібностей дитини.

Дитина часто хворіє на простудні захворювання і за станом здоров'я потребує оздоровлення в умовах морського клімату, що підтверджується довідкою № 4 від 31 серпня 2016 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством Купянський центр первинної медичної допомоги Купянської міської ради Харківської області.

Позивач також вказує, що бажає вивозити дитину на відпочинок та оздоровлення до таких країн: Болгарія, Греція, Грузія, республіка Крим, Польща, Російська Федерація, Словаччина, Словенія, Турція, Угорщина, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Країни СНД, Єгипет. Виїзд за кордон буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

Для тимчасового виїзду дитини за кордон необхідна згода обох батьків неповнолітньої дитини, але відповідач безпідставно відмовляє у наданні згоди щодо виїзду дитини за кордон України, уникає спілкування зі мною щодо відпочинку та оздоровлення дитини, що ускладнює отримання у нього дозволу на кожну поїздку у скорочені строки, що може впливати на ціну путівок та строки їх дії.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1ВА. доводи позову підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач в цілому проти позову не заперечував, але вказав, що він проти того, щоб дитину вивозили до Турції, Єгипту, оскільки у цих країнах були теракти; до Російської Федерації, оскільки це країна-агресор у відношенні до України, країн СНД, а також Криму, оскільки він є територією, анексованою Російською Федерацією, і перебування у цих країнах може бути небезпечним для дитини.

Третя особа в судове засідання не з»явилася, подавши клопотання про розгляд справи у відсутність свого представника. Раніш представник третьої особи звертався до суду з аналогічним клопотанням, у якому також вказав про підтримання позовних вимог.

Заслухав доводи сторін, прийнявши до уваги позицію третьої особи, викладену у письмовій заяві, дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

3

Встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Заочним рішенням Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 1.10.2014 р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10).

У довідці № 4 Куп»янського центру первинної медичної допомоги від 31.08.2016 р. вказано про те, що (мовою оригіналу): «ОСОБА_5 часто болеет простудными заболеваниями и нуждается в оздоровлении в условиях морского климата» (а.с. 11).

Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до п. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені

4

ними. Відповідно до ст.ст. 7 та 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з Правилами переміщення державного кордону України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №-57, якщо дитина не досягла шістнадцятирічного віку, то право на виїзд за межі України вона має лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними та які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

З дослідженої в судовому засіданні до позовної заяви довідки про стан здоров'я ОСОБА_4 вбачається, що дитина часто хворіє і їй рекомендовано оздоровлення в умовах морського клімату.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з

5

України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав малолітньої дитини немає.

Суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що поїздка дитини за кордон буде здійснюватися в інтересах дитини, а саме, для її оздоровлення.

На думку суду, доводи відповідача є переконливими тільки у частині його незгоди виїзду дитини до Російської Федерації.

Вважаючи позов обґрунтованим, суд не вбачає порушень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якщо у рішенні суду буде вказано про надання дозволу не дитині, оскільки вона малолітня і не має цивільної процесуальної дієздатності, а її матері, позивачці по справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 60, 208-209, ст. 212-214, ст. 33 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, матері дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 16- ти річного віку, без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, подавати та оформлювати необхідні документи для виїзду за кордон дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у посольських, консульських та візових центрах, на періодичні, не більше трьох разів на рік, тимчасові, строком до двох тижнів кожен, виїзди або супроводи дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України для відпочинку та оздоровлення до таких країн: Болгарія, Греція, Грузія, Єгипет, республіка Крим, Польща, Словаччина, Словенія, Турція, Угорщина, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, країни СНД.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 1.11.2016 р.

Головуючий О.О. Волчек