Справа №574/881/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/111/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк » ( далі ПАТ ) звернулось до Буринського районного суду Сумської області з даним позовом, в якому прохало стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 581 грн. 09 коп., яка складається з 5 199 грн. 15 коп. за кредитом; 12 536 грн. 92 коп. по процентам за користування кредитом; 2 341 грн. 16 коп. за комісією; 500 грн. 00 коп. штраф ( фіксована частина ); 1 003 грн. 86 коп. штраф ( процента складова ).

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_4 отримав кредит 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачем не було виконано належним чином взяті на себе зобовязання, утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути на свою користь.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ задоволено в повному обсязі.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують вимоги ПАТ та існування заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що позовна заява підписана представником ПАТ, проте його повноваження не підтверджені належним чином. Вважає також, що суд був упереджений при розгляді даної справи та порушив порядок дослідження доказів по справі. Окрім того вказує, що на момент звернення ПАТ до суду з даним позовом, був пропущений строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ПАТ, який проти скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував взятих на себе зобовязань за кредитним договором, в звязку з чим станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість в сумі 21 581 грн. 09 коп.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки його було зроблено внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, а також внаслідок неповного з»ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання : 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 20 квітня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, б/н, згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми боргу.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Памяткою клієнта, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві ( а.с. 8-15 ).

З підписаної відповідачем заяви від 20 квітня 2007 року вбачається, що погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, а строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як зазначено в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного Суду України.

Як встановлено колегією суддів, картка, яка була видана відповідачеві 20.04.2007 року при укладенні договору кредиту, по обєктивним причинам на час розгляду справи у 2016 році не збереглася, проте, як зазначає сам позивач, строк дії картки такого типу складає два роки, тобто вона дійсна до 20.04.2009 року.

Позивач не надав жодних доказів того, що після вказаної дати ОСОБА_4 отримував нову картку для обслуговування кредиту.

З позовної заяви вбачається, що банк вимагає повернення кредиту в повному обсязі.

Оскільки за договором визначені щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Отже, строк дії картки закінчився зі спливом останнього дня місяця її дії, відповідно з цього часу почався перебіг позовної давності, який сплив на момент предявлення позову позивачем відповідно до ст. 256, ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

З виписки по рахунку ( а.с. 129-146 ) вбачається та не заперечується відповідачем, що він користувався кредитними коштами та часткового погашав заборгованість на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором.

Колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_4 про застосування строків позовної даності підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зокрема, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

На підтвердження переривання перебігу позовної давності ПАТ надав виписку по особовому рахунку, з якої вбачається, що в період з 2009 року по серпень 2012 року відповідач частково погашав кредитну заборгованість : 30 січня 2009 року в сумі 100 грн., 17 лютого 2009 року 300 грн., 31 березня 2009 року 350 грн., 29 квітня 2009 року 300 грн., 29 травня 2009 року 200 грн., 18 червня 2009 року 150 грн., 17 липня 2009 року 100 грн., 06 серпня 2009 року 200 грн., 22 квітня 2010 року 100 грн., 13 травня 2010 року - 200 грн., 20 травня 2010 року 300 грн., 02 червня 2010 року 200 грн., 25 лютого 2011 року, 29 березня 2011 року, 20 квітня 2011 року по 300 грн., 25 травня 2011 року та 30 червня 2011 року по 200 грн. 03 серпня 2011 року 90 грн., 30 вересня 2011 року 100 грн., 31 жовтня 2011 року, 24 листопада 2011 року, 23 грудня 2011 року, 24 січня 2012 року, 24 лютого 2012 року, 24 березня 2012 року, 24 квітня 2012 року по 10 грн. 25 травня 2012 року 5 грн., 25 червня 2012 року 2 грн.

Останній платіж за кредитним договором, за твердженням позивача, було здійснено 30 серпня 2012 року, шляхом зарахування на кредитний рахунок через термінал самообслуговування 200623 Суми ( адреса : м. Суми, вул. Курська, буд. 11, магазин Курський ) - 1 грн.

Із виписки по рахунку ( а.с. 129-146 ) вбачається, що усі платежі після вересня 2011 року на суму від 1 до 10 гривень були здійснені шляхом зарахування на кредитний рахунок через термінали самообслуговування, що розташовані у м. Суми, в той час, як відповідач постійно мешкає на значній відстані від м. Суми - у м. Буринь Сумської області.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтримав своє клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності та заперечує внесення ним кредитних коштів через термінали самообслуговування у м. Суми після вересня 2011 року.

У відповідності до ч.ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не було надано доказів внесення відповідачем кредитних коштів після вересня 2011 року, на підтвердження цього не було надано відповідних первинних платіжних документів. Долучені позивачем до справи розрахунок заборгованості ( а.с. 5-7 ), а також виписка по рахунку ( а.с. 129-146 ) є внутрішніми документами банківської установи, ці письмові докази сформовані особисто позивачем для використання у даній справі.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані докази і того, що після вказаної дати ОСОБА_4 отримував нову картку для обслуговування кредиту.

З урахуванням встановлених обставин, факту пред'явлення позову у серпні 2015 року та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п. 1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову банку у задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності.

Доводи ОСОБА_4 щодо невідповідності позовної заяви з доданими до неї документами вимогам ч. 4 ст. 119 та ст. 122 ЦПК України, а також Вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55 не мають правового значення для вирішення даного спору.

Надані ПАТ на підтвердження своїх позовних вимог копії документів були посвідчені представником ОСОБА_5, з прикладанням печатки позивача, і жодних сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів не виникає.

Повноваження представника ПАТ, який підписав позов, підтверджує позивач, питання щодо наявності повноважень у представника вже було вирішено ухвалою колегії суддів від 16.02.2016 року ( а.с. 156 ).

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, належить стягнути з ПАТ на користь ОСОБА_4 267 гривень 96 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1) та 4) ч. 1 ст. 309, ст. 313 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити у зв»язку з пропуском строків позовної давності.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » на користь ОСОБА_4 267 гривень 96 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді