Єдиний унікальний номер 728/267/16-ц
Номер провадження 2/728/103/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2016 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Пархоменко П.І.

за участі:

секретаря - Горбач Н.Д.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання кредитного зобовязання припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриваБанк» (далі відповідач) з вимогою про захист прав споживача та визнання кредитного зобовязання припиненим. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04 лютого 2009 року позивач подала відповідачу заяву про відкриття карткового рахунку та отримання кредитної картки «Універсальна» і їй було видано кредитні картки № 49 2235 та № 5457 0829 2320 7430. 17 червня 2015 року відповідач повідомив позивача про наявність кредитної картки № 5457 0823 9064 4974, по якій існує заборгованість в сумі 14449 грн. 24 коп. (чотирнадцять тисяч чотириста сорок девять гривень 24 копійки). Позивач вказує, що не подавала заяви відповідачу про відкриття карткового рахунку № 5457 0823 9064 4974 і такої картки не отримувала, а тому оскільки строк дії карток, вказаних в заяві позивача від 04 лютого 2009 року закінчився і нову картку вона не отримувала зобовязання за кредитним договором від 04 лютого 2009 року є припиненим.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що вона користувалась кредитними картками в 2013 та 2014 роках, а в 2015 році вносила кошти на погашення заборгованості, вважає, що частина коштів з кредитної картки була викрадена невідомими особами.

Представник відповідача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позов (а.с.37-40) та пояснив, що вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач має не погашену заборгованість, користувалась кредитними картками і несе відповідальність за їх використання.

Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

04 лютого 2009 року між позивачем та відповідачем в письмовій формі було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом від 09 жовтня 2006 року №С-205 (а.с.41, 44-59).

Виходячи із змісту Заяви (а.с.41 зворот) позивач підтвердила, що ознайомлена і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та, що вона отримала повну інформацією про умови кредитування.

04 лютого 2009 року позивач отримала платіжну картку № 692235 (дебетна) та 19 березня 2009 року платіжну картку № 207430 за кредитною схемою, відомості про яку були внесені до заяви позивача (а.с.41, 42).

Наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків» була затверджена нова редакція Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи (а.с.60-63).

02 лютого 2011 року позивач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.43), чим погодилась з новими Умовами та Правилами банківських послуг та взяла на себе обовязки їх виконувати.

Позивач у відповідності до умов договору отримувала перевипущені кредитні картки, а саме: 13 лютого 2013 року була отримана перевипущена картка № 644974 та 15 червня 2015 року була отримана перевипущена картка № 108429, що підтверджується випискою про рух коштів по карткових рахунках (а.с.96-112) та витягами з технічного програмного комплексу банку з фото фіксацією вручення карток позивачу (а.с.113-114), поясненнями позивача наданими в судовому засіданні.

Виходячи з виписки по картці/рахунку № 207430 і перевипущених картках № 644974 та №108429 станом на 01 лютого 2016 року залишок заборгованості за кредитом та відсотками складає 22 706 грн. 35 коп. (двадцять дві тисячі сімсот шість гривень 35 копійок) (а.с.96).

При цьому, позивач в судовому засіданні пояснила, що в 2015 році вносила кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

З встановленого випливають наступні висновки.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 629 ЦК договір є обовязковим для виконання сторонами. А стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до статей 526, 599 ЦК зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а позивач всупереч договірним зобовязанням, в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка підтверджується випискою про рух коштів по карткових рахунках (а.с.96-112).

В свою чергу Глава 50 ЦК регулює припинення зобовязання.

Виходячи із змісту статті 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, надані позивачем докази не підтверджують належне виконання нею зобовязань перед банком, не доводять тих обставин, які б були підставою для визнання припиненими її зобовязань перед відповідачем за кредитним договором, укладеним на підставі заяви від 04 лютого 2009 року. Зокрема, позивачем не доведено, що існують обставини для припинення зобовязання його виконанням (стаття 599 ЦК), переданням відступного (стаття 600 ЦК), зарахуванням (статті 601, 603 ЦК), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК), прощенням боргу (стаття 605 ЦК), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК), неможливістю його виконання (стаття 607 ЦК), смертю фізичної особи (стаття 608 ЦК) або ліквідацією юридичної особи (стаття 609 ЦК).

Доводи позивача про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору, що є підставою для припинення правовідносин між позивачем та відповідачем не можуть бути взяті до уваги, оскільки не охоплюються змістом правовідносин, що виникли між сторонами в даній справі. Це пояснюється тим, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу (стаття 256 ЦК), а строк дії зобовязання не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку боржника, після закінчення якого зобовязальні правовідносини можуть бути припинені.

Також, пояснення позивача про викрадення коштів з кредитної картки третіми особами не може бути підставою для задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III, списання договірне це списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. А відповідно до пункту 26.1 статті 26 вказаного Закону платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або треіх осіб.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Так, обовязком позивача є вжиття заходів і повідомлення банку про незаконне використання картки, при цьому, держатель картки несе відповідальність за операції по ній (пункти 6.10, 6.11, розділ 8 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.54-55)).

Будь-яких доказів про незаконні дії третіх осіб, незаконне списання коштів позивача і повідомлення про це банк суду надано не було, але зазначені обставини можуть бути предметом перевірки правоохоронними органами з прийняттям відповідних рішень у разі встановлення винних осіб, на підставі чого може бути вирішено питання про припинення зобовязань між позивачем та відповідачем.

З іншої сторони надані відповідачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо необґрунтованості предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання кредитного зобовязання припиненим задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 12, 13, 16, 525, 526, 598-609, 629, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 3,4, 10, 60, 209, 213 215 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання кредитного зобовязання припиненим відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_4