УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди квартири у приватної особи, укладений 09 березня 2014 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Мотивувала вимоги тим, що 09 березня 2014 року між сторонами у справі був укладений договір оренди житлового приміщення, згідно якого ОСОБА_4 було надано у користування квартиру АДРЕСА_1. Позивач вважає, що оскільки на момент укладення вищевказаного договору оренди житла ОСОБА_5 був неповнолітнім та не мав права здавати в оренду майно, у зв'язку із чим звернулася з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди квартири у приватної особи, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 09 березня 2014 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1. (а.с.25-26).

Між відповідачем та ОСОБА_4, 09 березня 2014 року, був укладений договір оренди квартири у приватної особи, згідно якого орендодавець ОСОБА_5 передає, а орендар ОСОБА_4 бере у тимчасове володіння та проживання однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та майно в квартирі: шафу, ліжко, диван, стіл, монітор, холодильник. Орендодавцю належить на підставі договору дарування квартири (а.с.4-5).

Згідно з копією паспорту відповідач ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.33-34).

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, 10 квітня 2015 року був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1, при цьому в договорі зазначено, що ОСОБА_5 діє на підставі довіреності від 08 квітня 2015 року, виданої власником квартири ОСОБА_6 (а.с.27-30).

З копії довіреності від 08 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 уповноважує ОСОБА_5 та ОСОБА_7 бути її представниками з питань користування та управління (здачі в найм, передачі в оренду) від її імені належного їй нерухомого майна, в тому числі квартиру АДРЕСА_1. (а.с.31-32).

Скасовуючи рішення місцевого суд, апеляційний суд виходив з того, що оскаржуваний договір оренди укладений сторонами по справі, виконаний повністю, позивачу було надано житлове приміщення в користування на один рік, остання користувалася квартирою, сплачувала за це житло орендну плату, що нею повністю визнається. При цьому, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_4 не зазначила, яке ж саме її цивільне право було порушено відповідачем за умови повного виконання умов договору з обох сторін.

Апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідач діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності своєї матері, яка є власником квартири та за її згодою, що свідчить про те, що мати неповнолітнього схвалила як послідуючу так і попередню угоду між сторонами, так як протягом місяця не заявила претензій другій стороні, а, навпаки, письмово та нотаріально посвідчила свою згоду на укладання договору між сторонами по справі.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська