АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/555/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Маліновська В.М.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді: - Ратнікової В.М.

суддів: - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року про повернення для подання до належного суду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Відділу державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції в Сумській області, Відділу державної виконавчої служби Новгород - Сіверського районного управління юстиції в Чернігівській області, про зобов'язання зняти арешти з автомобіля та скасування інших заходів примусового виконання рішення, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Відділу державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції в Сумській області, Відділу державної виконавчої служби Новгород - Сіверського районного управління юстиції в Чернігівській області, про зобов'язання зняти арешти з автомобіля та скасування інших заходів примусового виконання рішення повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що висновки суду першої інстанції про невірно обраний спосіб захисту є неправомірними та суперечать положенням ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, якими закріплено право кожної особи на судовий захист свого цивільного права, яке вона здійснює на свій розсуд. Посилається на те, що до заявлених

товариством вимог застосовуються правила виключної підсудності, згідно положень ст. 114 ЦПК України, оскільки предметом позову є зняття арешту з майна, а не зобов'язання до вчинення дій, як безпідставно зазначає суд першої інстанції. При зверненні до Шевченківського районного суду м. Києва позивачем подано всі необхідні письмові докази на підтвердження дотримання правил підсудності, проте, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, цим документам судом не надано належної оцінки.

В судове засідання сторони не з»явились про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, Відділ державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції в направленому на адресу суду листі просить розглядати справу у відсутності його представника, інші учасники судового розгляду причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовними вимогами до Відділу державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції в Сумській області, Відділу державної виконавчої служби Новгород - Сіверського районного управління юстиції в Чернігівській області про зобов'язання зняти арешти з автомобіля та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

На обґрунтування дотримання правил підсудності, позивач посилався на положення ч. 2 ст. 114 ЦПК України, якою визначено підсудність позовів про зняття арешту з майна за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Повертаючи позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» для подання до належного суду, суд першої інстанції керувався тим, що заявлені позивачем вимоги за своєю природою є вимогами про зобов'язання до вчинення дій, які полягають у знятті арешту та скасуванні інших заходів примусового виконання рішення, а тому положення ст. 114 ЦПК України щодо виключної підсудності до вказаних правовідносин не застосовуються. Крім того, суд послався на невірно обраний Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» спосіб захисту своїх прав, оскільки оскарження дій та рішень державного виконавця регламентується розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та здійснюється шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не відповідають вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної статті передбачено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом та зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями законодавства, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовними вимогами про зняття арешту з майна та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Подаючи вказаний позов, у відповідності до положень ст. 20 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» обрало на власний розсуд спосіб захисту свого права в суді, скориставшись правом, передбаченим ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, враховуючи звернення позивача до суду в порядку позовного провадження, посилання суду першої інстанції на правила визначення підсудності, які застосовуються при поданні скарг на дії та рішення державного виконавця, є безпідставними.

Також, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що при зверненні до суду з даним позовом, Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» необхідно керуватися загальними правилами підсудності, визначеними ст. 109 ЦПК України, та пред'являти позов до суду за місцезнаходженням одного з відповідачів.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 липня 2007 року між громадянином ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №0.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №0, між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» також укладено договір застави транспортного засобу №79868. Предметом застави виступає автомобіль ГАЗ 2217404, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2010 року, яке набрало законної сили 25 травня 2015 року, стягнуто з громадянина ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 13 липня 2007 року в розмірі 63 247,37 грн. та судові витрати в розмірі 2526,00 грн..

На виконання вказаного судового рішення, постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції в Сумській області від 29 червня 2010 року відкрито виконавче провадження № 19986871 та накладено арешт та заборону відчуження на все майно ОСОБА_6.

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №48451058 вбачається, що на предмет застави - автомобіль ГАЗ 2217404, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, накладено арешт та заборона відчуження також постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новгород - Сіверського районного управління юстиції в Чернігівській області від 28 вересня 2012 року.

20 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 17, відповідно до умов якого, банком було передано товариству права вимоги заборгованості у боржників, перелік яких визначений в Реєстрі боржників. Одночасно, до товариства переходять всі права за усіма договорами забезпечення.

Згідно витягу з Реєстру боржників за Договором факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року позивачу було також передано право вимоги за кредитним договором № 0.

З'ясувавши, що майно за договором застави транспортного засобу №79868 перебуває під арештом, з метою задоволення своїх вимог до ОСОБА_6 за рахунок предмета застави, посилаючись на статтю 60 Закону України «Про виконавче провадження», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало до суду позов про зняття арешту з даного майна та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно долученого до позовної заяви акту прийому - передачі автомобіля від 30 жовтня 2015 року, предмет застави - автомобіль ГАЗ 2217404, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, передано ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Вказаний автомобіль зберігається у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», адреса реєстрації якого згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - м. Київ, Шевченківський район, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8.

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна, позивач вірно визначив підсудність справи за місцем знаходження майна - м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, що територіально відноситься до Шевченківського району м.Києва .

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та зробив помилковий висновок про непідсудність справи Шевченківському районному суду м. Києва і про повернення заяви позивачу для подання до належного суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року про повернення позовної заяви позивачу постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: