Справа № 369/9219/14-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/1261/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 40 25.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Даценко Л.М., Верланова С.М.,

при секретарі - Говорун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділова преса країни», Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Факти та Коментарі» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року приватне акціонерне товариство «МТС Україна» звернувся до суду із вказаним позовом, який уточнив під час розгляду справи посилаючись на те, що відповідач поширив негативну та недостовірну інформацію щодо товариства, чим завдав шкоди його діловій репутації шляхом підриву довіри необмеженого кола осіб до діяльності товариства, як українського оператора мобільного зв'язку на вітчизняному ринку телекомунікацій, тому просив визнати порушеними права товариства на повагу до його ділової репутації зі сторони ОСОБА_2 через публікацію на веб-сайті ділового порталу «Капитал», за Інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» будет принимать новая Нацкомиссия», через публікацію у газеті «Факты» та мережі Internet за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» його інтерв'ю; визнати недостовірними відомості, що були поширені ОСОБА_2 у вказаних статтях, а саме: «иностранное оборудование, которое могло получать данные об украинских абонентах МТС, появилось задолго до проверки», «зарубежный коммутатор, с помощью которого «МТС Украина» может управлять услугами сети, появились еще в 2012 году. Последняя плановая проверка оператора проводилась в 2011 году, поэтому НКРСИ, по словам ОСОБА_2, до проведения внеплановой проверки по запросу СБУ о его существовании не знала», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «при заказе услуги conference-call возможно подключение третьего абонента к двум разговаривающим. И люди часто заказывают такую услугу. Данным механизмом и воспользовались иностранные представители…», «…два транзитных коммутатора оператора, которые обслуживают украинских абонентов, находятся на территории соседнего государства. Как они нам объяснили: из экономических соображений, поскольку речь идет о компании, являющейся «дочкой» российского оператора, зашедшего на украинский рынок», «… все сигнальные каналы международного трафика были заведены на два транзитных коммутатора в России, а точнее, в Санкт-Петербурге и Москве. И представители спецслужб другого государства без особых усилий могли подключиться к телефонным разговорам украинских абонентов этого оператора. Ведь все управляющие узлы были на их территории», «Только одного. У остальных наших операторов мобильной связи управляющие узлы находятся в Украине»; зобов'язати ОСОБА_2 викласти у мережі Інтернет спростування у такій редакції «Спростування. Мною, ОСОБА_2, було повідомлено журналісту газети «Факты» та ділового порталу «Капітал» недостовірну інформацію відносно приватного акціонерного товариства «МТС Україна», а саме: мої вищевказані висловлювання у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» (газета «ФАКТЫ») та у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» будет принимать новая Нацкомиссия» (діловий портал «Капітал») містять інформацію, не відповідають дійсності. Дана інформація викладена мною неправдиво». Крім того позивач просив зобов'язати ТОВ «Ділова преса країни» та ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі» викласти у мережі Інтернет спростування недостовірної інформації під заголовком «Спростування» у такій же редакції, стягнути з ОСОБА_2. на користь ПрАТ «МТС Україна» 1 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.01.2015 року, позов ПрАТ «МТС Україна» було залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13.01.2015 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивами скасування вказаних судових рішень було те, що суди, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, не визначили характер такої інформації та не з'ясували, чи є вона фактичними твердженнями чи оціночними судженнями, а також не визначилися щодо належного відповідача.

У ході розгляду справи на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року за клопотанням позивача судом першої інстанції було залучено до участі у справі у якості співвідповідачів ТОВ «Ділова преса країни» та ТОВ «Редакція газети «Факти та Коментарі», які є засновниками інтернет-видань, в яких були розміщені спірні статті.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 викласти у мережі Інтернет спростування недостовірної інформації під заголовком «Спростування» тим же шрифтом та на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується, розмістивши текст спростування наступного змісту: «Спростування. Мною, ОСОБА_2, було повідомлено журналісту газети «Факты» та ділового порталу «Капітал» недостовірну інформацію, а саме: мої висловлювання у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» (газета «ФАКТЫ»):

- «ІНФОРМАЦІЯ_5».

- «… ІНФОРМАЦІЯ_6…».

- «… ІНФОРМАЦІЯ_6».

- «… ІНФОРМАЦІЯ_6».

- «ІНФОРМАЦІЯ_7».

та у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» будет принимать новая Нацкомиссия» (діловий портал «Капітал»):

- «… ІНФОРМАЦІЯ_8».

- «… зарубежный коммутатор, с помощью которого «МТС Украина» может управлять услугами сети, появился еще в 2012 г. Последняя плановая проверка оператора проводилась в 2011 г., поэтому НКРСИ, до проведения внеплановой проверки по запросу СБУ о его существовании не знала»,

містять інформацію, що не відповідає дійсності. Дана інформація викладена мною неправдиво.».

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «МТС Україна» 1 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 487,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Посилається на те, що позивачем не доведений зв'язок наданої ним службової записки із публікаціями статей, а відповідно такий письмовий доказ є неналежним.

Суд, визнавши доведеною нанесену шкоду відповідним особистим немайновим правам, ґрунтуючись виключно на копії службової записки, допустив порушення норм процесуального права в частині належності та допустимості доказів, невідповідності висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 23.05.2014 року на веб-сайті ділового порталу «Капитал», за Інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 було розміщено статтю ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» будет принимать новая Нацкомиссия», матеріал якої було підготовлено, зокрема за результатами наданого її автору інтерв'ю колишнім головою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації ОСОБА_2 У зазначеній статті відповідачем ОСОБА_2 було поширено інформацію наступного змісту (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_8»; «зарубежный коммутатор, с помощью которого «МТС Украина» может управлять услугами сети, появился еще в 2012 г. Последняя плановая проверка оператора проводилась в 2011 г., поэтому НКРСИ, по словам ОСОБА_2, до проведения внеплановой проверки по запросу СБУ о его существовании не знала».

05.06.2014 року у газеті «Факти» та мережі Internet за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті під загальною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» опубліковано нове інтерв'ю відповідача ОСОБА_2

У своєму інтерв'ю відповідачем ОСОБА_2 поширено інформацію такого змісту (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_5». (Відповідь ОСОБА_2 на питання журналіста: «Если человек ничего не знал, то кто тогда обнаружил слежку?»); «при заказе услуги conference-call возможно подключение третьоего абонента к двум разговаривающим. И люди часто заказывают такую услугу. Данным механимом и воспользовались иностранные представители …». (Відповідь ОСОБА_2 на питання журналіста: «А каким образом им удалось слушать разговоры?»); «… два транзитных комутатора оператора, которые обслуживают украинских абонентов, находяться на территории соседнего государства. Как они нам обьяснили: из экономических соображений, поскольку речь идет о компании, являющейся «дочкой» российского оператора, зашедшего на украинский рынок»; «… все сигнальные каналы международного трафика были заведены на два транзитных коммутатора в России, а точнее, в Санкт-Петербурге и Москве. И представители спецслужб другого государева без особых усилий могли подключаться к телефонным разговорам украинских абонентов этого оператора. Ведь все управляющие узлы были на их территории» (Відповідь ОСОБА_2 на питання журналіста: «Я не совсем понимаю, что значит «транзитный коммутатор» и чем опасно то что он в России?» ). На поставлене журналістом питання, чи є це проблемою одного оператора, відповідач ОСОБА_2 повідомив (мовою оригіналу): «Только одного. У остальных наших операторов мобильной связи управляющие узлы находяться в Украине».

04.04.2014 року ПрАТ «МТС Україна» звернулось до Голови СБУ, голови ДССЗЗІУ, НКРЗІ з листами №№ GD-14-7102, GD-14-7104, GD-14-7105, в яких попереджало про сигнальні повідомлення, які мали місце 1-3 квітня 2014 року і можуть використовуватись для отримання інформації щодо місця знаходження абонента, його телефонних з'єднань та в окремих випадках контролю його телефонних розмов.

Також судом встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, за участю працівників Служби безпеки України було проведено позапланову перевірку дотримання суб'єктом ринку телекомунікацій ПрАТ «МТС Україна» законодавства, стандартів у сфері телекомунікацій, за результатом якої складено акт від 15.04.2014 року № 143/пос/154-1 на підставі письмового звернення Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 18.03.2014 року № 30/1/2638. Відповідно до вищезазначеного акту ПрАТ «МТС Україна» не вжило відповідно до законодавства технічних та організаційних заходів із захисту телекомунікаційних мереж, засобів телекомунікацій, інформації з обмеженим доступом про організацію телекомунікаційних мереж та інформації, що передається цими мережами заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж, що є порушенням ч. 3 ст. 9 Закону України «Про телекомунікації»; ПрАТ «МТС Україна» не вжило заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційної мережі ПрАТ «МТС Україна» та несанкціонованого втручання у функціонування телекомунікаційної мережі ПрАТ «МТС Україна», що є порушенням п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про телекомунікації»; ПрАТ «МТС Україна» не вжило згідно п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про телекомунікації» заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж та інформації, що передається цими мережами, що є порушенням пункту 4.1.20 Ліцензійних умов здійснення діяльності у сфері телекомунікацій з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку, затверджених рішенням НКРЗ 26.01.2006 року № 179, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.02.2006 року за № 145/12019, яким зобов'язано ліцензіата виконувати обов'язки операторів і провайдерів телекомунікацій, визначених статтею 39 Закону України «Про телекомунікації»; ПрАТ «МТС Україна» не вжило заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж, технічних засобів провайдерів та інформації, що передається ними, що є порушенням підпункту 30 пункту 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295.15.03.2014 року та 16.03.2014 року зафіксовано відповідно до законодавства дії невстановлених осіб, що призвели до підробки блокування, порушення порядку маршрутизації трафіку у телекомунікаційній мережі ПрАТ «МТС Україна», що є несанкціонованим втручанням в роботу телекомунікаційної мережі ПрАТ «МТС Україна» на території АР Крим, при цьому можуть вбачатися ознаки злочину, що передбачено статтею 361 Кримінального кодексу України «несанкціоновані втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів, автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку)».

На підставі вказаного Акту перевірки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, було прийнято розпорядження від 25.04.2014 року № 20/р «Про усунення порушень ліцензійних умов у сфері телекомунікацій», якими зобов'язано позивача в строк до 30.05.2014 року привести свою діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку у відповідності до вимог п.п.4.1.20 п. 4.1 Ліцензійних умов та забезпечити виконання обов'язків оператора телекомунікацій, визначених п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про телекомунікації».

Відповідно до протоколу засідання робочої групи з питань визначення умов втручання у роботу телекомунікаційної мережі ПрАТ «МТС Україна» від 13.05.2014 року було вирішено: однією з основних заходів запобігання загрозам несанкціонованого втручання в роботу телекомунікаційних мереж мобільних операторів у подальшому є внесення відповідних змін в законодавство України та нормативно-технічну документацію; рекомендувати Держспецзв'язку розробити нормативно-технічні документи щодо запобігання несанкціонованого надання інформації про абонента телекомунікаційних мереж загального користування за межі держави.

Відповідно до службової записки заступника генерального директора з аеронавігації Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 5.09-610 від 14.07.2014 року генеральному директору підприємства запропоновано змінити провайдера стільникового зв'язку МТС Україна, яка фактично є дочірньою компанією МТС Російської Федерації, на іншого провайдера, з посиланням на обставини, ідентичні тим, які відповідач ОСОБА_2 висвітлював у спірних інтерв'ю.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2014 року вказане розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, за позовом ПрАТ «МТС Україна» було визнано протиправним та скасовано.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2014 року зазначену постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2014 року було скасовано, у задоволенні позову ПрАТ «МТС Україна» відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2014 року було скасовано, апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, залишено без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2014 року залишено без змін. У вказаній ухвалі суду було констатовано що, оскільки у ПрАТ «МТС Україна» була відсутня можливість надання телекомунікаційних послуг згідно з чинним законодавством України на території АР Крим, то висновки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, про порушення позивачем норм ст.ст. 9, 39 Закону України «Про телекомунікації», пп. 39 п. 30 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11.04.2013 року, п. 4.1.20 Ліцензійних умов є необґрунтованим, що свідчить про необґрунтованість та протиправність прийнятого на підставі таких висновків розпорядження від 25.04.2014 року № 20/р.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація стосовно саме позивача, доведена до відома багатьох осіб, є переліком конкретних фактичних тверджень (даних), що відбулися та не може кваліфікуватись як оціночні судження, ця інформація є недостовірною в розумінні ст. 277 ЦК України, формує у суспільстві відповідну негативну оцінку діяльності позивача під час надання ним послуг телекомунікаційного зв'язку, чим завдано шкоди його діловій репутації, що є підставою для її спростування та відшкодування завданої у зв'язку з цим моральної шкоди.

При цьому, суд вирішуючи спір, також встановив, що відповідачі ТОВ «Ділова преса країни» та ТОВ «Редакція газети «Факти та Коментарі» не повинні нести відповідальність за інформацію, опубліковану в них.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту особистого немайнового права юридичної особи.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом із тим, за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що вказана відповідачем інформація містить недостовірні відомості, яка порочить його ділову репутацію як юридичної особи та є для нього негативною.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як роз'яснено в п.п. 5, 6, 11, 15, 18 постанови Пленуму Верховною Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач мас право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Нормами ст. 47 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 33, 34 Закону України «Про інформаційні агентства», ст. ст. 37, 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачені підстави для відповідальності та звільнення від неї засобів масової інформації та інформаційних агентств за поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо:

1) ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників);

2) вони містяться у відповіді на інформаційний запит щодо доступу до офіційних документів і запит щодо надання письмової або усної інформації, наданої відповідно до вимог Закону України «Про інформацію»;

3) вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян;

4) вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього;

5) в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом.

Згідно зі ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Стаття 5 Закону України "Про інформацію" основним принципам інформаційних відносин є об'єктивність, вірогідність інформації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що інформація, поширена відповідачем ОСОБА_2 відносно позивача, є недостовірною, оскільки її було подано суспільству як перелік конкретних фактів, що відбулися, які негативно характеризують позивача, як юридичної особи, яка надає послуги телекомунікаційного зв'язку, при цьому відповідач ОСОБА_2 не надав доказів про те, що така інформація відповідає дійсності, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що саме відповідач ОСОБА_2, є джерелом інформації, яка опублікована відповідачами і є дослівним відтворюванням його інтерв'ю.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що спірні статті базувались на інформації, отриманій від відповідача ОСОБА_2, який виступав не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, а як спеціаліст в галузі зв'язку, тому саме він є належним відповідачем у справі.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що поширенням відповідачем ОСОБА_2, автором інтерв'ю, такої недостовірної інформації, завдано шкоди діловій репутації позивача, тому його немайнові права підлягають відновленню шляхом здійснення спростування цієї інформації у такий самий спосіб, у який вона поширювалась, та відшкодування завданої йому такими діями моральної шкоди.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи, при цьому судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно визначено характер спірних правовідносин та застосовано положення ст. ст. 270, 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст. 47-1 Закону України "Про інформацію".

Як роз'яснено у п.24 постанови Пленуму Верховною Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Проте, у резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене, тому на думку колегії суддів рішення суду підлягає зміні із зазначенням в резолютивній частині рішення про те, що спростування належить здійснити протягом одного місяця з дня набрання цим рішенням апеляційного суду законної сили.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не доведений зв'язок наданої ним службової записки із публікаціями статей, тому такий письмовий доказ є неналежним, оскільки відповідач не подав суду доказів на підтвердження правдивості фактів викладених ним в інтерв'ю викладених на веб-сайті ділового порталу «Капитал» та у газеті «Факты», якими фактично було заподіяно шкоди діловій репутації позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд визнав доведеною нанесену шкоду відповідним особистим немайновим правам, ґрунтуючись виключно на копії службової записки спростовуються матеріалами справи. Так, судом встановлено і не спростовано відповідачем, що інформація, поширена останнім відносно позивача, є недостовірною та такою, що викликала відповідну негативну оцінку діяльності позивача, як юридичної особи під час надання ним послуг телекомунікаційного зв'язку, у зв'язку з чим позивач вимушений був звертатися до суду з відповідними позовами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, суперечать встановленим судом обставинам та не спростовують висновків суду, які належним чином мотивовані і відповідають вимогам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Спростування належить здійснити протягом одного місяця з дня набрання рішенням апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року законної сили».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :