Справа №: 486/291/16-ц Провадження № 2/486/273/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Волкова О. І., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Так як позивачкою ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту, ЦПК України не передбачений порядок зняття арешту з майна накладеного державного виконавця в ході виконання рішення суду в позовному проваджені.

Державний виконавець, приймаючи процесуальне рішення про закінчення виконавчого провадження у вигляді постанови, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду, що його видав.

За правилами ст.ст. 1,5 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, начальник відділу зобовязаний перевірити їх , і лише після цього затвердити постанову.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав позивачки (яка була боржником у виконавчому проваджені), а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд розяснює позивачці, що за правилами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльність державного виконавця передбачена Законом України Про виконавче провадження, зокрема ст. 82 вказаного закону. Цим же Законом передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходи примусового виконання рішеннь,неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії (ч.1. ст.11 вказаного закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.7. ст.12 вказаного закону).

На підставі вищевикладеного суддя вважає, що заявлені вимоги про зняття арешту з майна, при зазначених обставинах, не підлягають судовому розгляду в позовному проваджені, через невідповідність такого способу, захисту порушеного права , вимогам закону.

Згідно ч.7 ст.122 ЦПК України, відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Керуючись ст. 122 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Розяснити позивачці, що вона має право оскаржити дії чи бездіяльність державного виконавця відповідно до Закону України Про виконавче провадження, зокрема ст. 82 та за правилами ст. 383 ЦПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами невідкладно надіслати позивачці.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення протягом пяти діб з дня отримання копії цієї ухвали. У разі неподання апеляційної скарги протягом встановленого строку ухвала набирає законної сили.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_2