Справа № 144/549/15-ц Провадження № 22-ц/772/1243/2016Головуючий в суді першої інстанції Задорожна Л. І.
Категорія 23Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючогоКолоса С. С.
суддів:Іващука В. А., Якименко М. М.
при секретарі :Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства « ЗІС », третя особа на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі про визнання договору оренди землі недійсним за апеляційною скаргою представника ПП « ЗІС » на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року,

встановила :

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року позов задоволено .

Визнано договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_6 та ПП « ЗІС » від 18 квітня 2006 року, зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП « Центр ДЗК » 09 серпня 2006 року за № 81 - недійсним .

Визнано зміни ( доповнення ) від 07 травня 2010 року внесені до договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_6 та ПП « ЗІС » від 18 квітня 2006 року, зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП « Центр ДЗК » 12 травня 2010 року за № 7 - недійсними .

Вирішено питання про розподілення та відшкодування судового збору .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6, будучи власником земельної ділянки площею 2, 199 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради, будь - яких договорів оренди землі та додаткових угод не укладав та не підписував, тобто волевиявлення на виникнення правовідносин з відповідачем не було, а тому договори є недійсними. Строк давності не пропущено, так як про існування договору та додаткових угод дізнався лише в січні 2015 року .

У апеляційній скарзі представник ПП « ЗІС » просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позовних вимогах, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, на недотримання норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме, що позивачем пропущено строк позовної давності .

В запереченнях ОСОБА_7, що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, мотивуючи тим, що воно є законним та обґрунтованим .

В судове засідання належно повідомлений представник ПП « ЗІС » не з»явився, про причини неявки не повідомив, будь - яких заяв не подавав .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_7, що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_6, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, мотивуючи тим, що воно є законним та обгрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного .

Судом першої інстанції встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 2, 2199 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_2 ( а. с. 7 ) .

Між позивачем та ПП « ЗІС » 18 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП « Центр ДЗК » 09 серпня 2006 року за № 81 ( а. с. 8 - 9 ). 07 травня 2010 року до даного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП « Центр ДЗК » 12 травня 2010 року за № 7 ( а. с. 10 ) .

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 12204 / 12205 /15-32 від 20 серпня 2015 року підписи від імені ОСОБА_6 у розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі НОМЕР_1 від 18 квітня 2006 року, зареєстрованому 09 серпня 2006 року за № 81, який було укладено між ОСОБА_6 та ПП «ЗІС», у графі «Орендодавець» у змінах ( доповненнях ) від 07 травня 2010 року до договору оренди землі НОМЕР_1, зареєстрованих в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 7, які було укладено між ОСОБА_6 та ПП «ЗІС» - виконано не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням його підпису .

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків .

Згідно положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей .

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

Підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки договір оренди землі та додаткова угода про зміну договору оренди землі підписані від імені позивача іншою особою, договір та наступні зміни до договору було укладено за відсутності його волевиявлення, оскільки він їх не підписував, повноважень на їх підписання іншій особі не надавав .

Договір оренди землі та зміни (доповнення) до даного договору укладено з порушенням вимог діючого законодавства щодо наявності вільного волевиявлення позивача на укладення правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України), що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України .

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 1 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними », при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків .

Таким чином, колегія суддів, прийшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовано фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, оскільки відсутність волевиявлення учасника правочину є самостійною підставою для визнання його недійсним .

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заявлених вимог позивачем, зокрема недоведеність факту, що він не підписував спірний договір оренди не можна визнати обґрунтованими .

Згідно з положенням статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів .

Отже, позивач навів достатньо доказів, які суд, відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, яке, як вбачається із матеріалів справи, ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів .

Також безпідставним є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при застосуванні положень ЦК України про застосування позовної давності .

Правильними є висновки суду з цього питання про те, що в силу положення частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність ОСОБА_6 не пропущена, оскільки її перебіг почався від дня, коли позивач довідався про порушене право, а саме у січні 2015 року, що в розумінні частини 1 статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності .

Твердження викладені у скарзі, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею є безпідставними та суперечать зазначеній нормі матеріального закону .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримував орендну плату, що на думку відповідача є доказом факту підписання ( укладення ) ним спірного договору, не є тими обставинами через які оскаржуване рішення може бути скасоване, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний. Фактичне користування орендарем земельною ділянкою позивача й відповідне отримання прибутку зі спірної земельної ділянки є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею .

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у цивільній справі № 6 - 48цс15 від 22 квітня 2015 року .

Згідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права .

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань .

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника приватного підприємства « ЗІС » - відхилити .

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Протягом двадцяти днів з часу проголошення на ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий С. С. Колос

Судді : В. А. Іващук

М. М. Якименко