Номер провадження: 22-ц/785/502/16
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрова Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, звернення стягнення на майно та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

20.11.2014 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_4 з позовом про стягнення боргу до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Позивач посилався на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір позики № 1 від 09.01.2010 року, згідно з яким, він передав відповідачу 200 000 (двісті тисяч) доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 1597000 (один мільйон п'ятсот дев'яносто сім тисяч) грн. Проте відповідачі гроші не повернули та ухиляються від виконання своїх зобов'язань. Просив стягнути на його користь з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 200 000 (двісті тисяч) доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 1597000 (один мільйон п'ятсот дев'яносто сім тисяч) грн (а.с. 2-3). Одночасно з позовною заявою ОСОБА_4 була подана заява про витребування доказів (а.с. 5).

Ухвалою Приморського районного суду від 21.11.2014 витребувана інформація у реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, УДАІ ГУМВС України в Одеській області про наявність реєстрації за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права власності на нерухоме та рухоме майно та його перелік (а.с. 10).

В уточненій редакції позовної заяви позивач ОСОБА_4 просив в рахунок погашення боргу за договором позики № 1 від 09.01.2010 року звернути стягнення на: нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; - 1/50 частину сімдесяти квартирного житлового будинку, з вбудовано-прибудованим пунктом «Рембиттехніка», що разташована за адресою: АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_7; - автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_7; скасувати право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; скасувати право власності ОСОБА_7 на 1/50 частину сімдесяти квартирного житлового будинку, з вбудовано-прибудованим пунктом «Рембиттехніка», що разташована за адресою: АДРЕСА_2; скасувати право власності ОСОБА_7 на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року виготовлення; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру, що разташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/50 частину сімдесяти квартирного житлового будинку, з вбудовано-прибудованим пунктом «Рембиттехніка», що разташована за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску (а.с. 13-15).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, звернення стягнення на майно та визнання права власності - задоволено (а.с. 40-43). В рахунок погашення боргу за договором позики №1 від 09.01.2010 р. на користь ОСОБА_4 звернуто стягнення на: - нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; - 1/50 частину 71-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим пунктом «Рембиттехніка», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_7; - автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_7. Скасовано право власності: - ОСОБА_5 на 528/4000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради 23.08.1995 р. за НОМЕР_2; - ОСОБА_6 на 528/4000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради 23.08.1995 р. за НОМЕР_2; на 528/4000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.11.1996 р. за № 3092; - ОСОБА_7 на 528/4000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради 23.08.1995 р. за НОМЕР_2; на 472/2000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.1996 р. за № 1568; - ОСОБА_7 на 1/50 частину 71-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим пунктом «Рембиттехніка», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою одеською державною нотаріальною конторою 01.04.1999 р. за №1-1175, зареєстрованого 05.04.1999 р. в книзі №6 ст. 96 за №3261; - ОСОБА_7 на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/50 частину 71-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим пунктом «Рембиттехніка», що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року виготовлення.

22.10.2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року, просив поновити строк на апеляційне оскарження (а.с. 53-56).

Ухвалою від 29.10.2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року залишено без руху, надано апелянту строк для виправлення недоліків апеляційної скарги (а.с. 64-66).

18.11.2015 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було надіслано заяву про поновлення строків на подання апеляційної скарги та апеляційну скаргу в уточненій редакції. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від м. Одеси 22.07.2013 року з ОСОБА_5 стягнуто борг на його користь в сумі 508 563 грн. А тому, в частині звернення стягнення на 528/4000 частин квартири АДРЕСА_1 належних на праві власності ОСОБА_5 оскаржуване рішення впливає на його законні права та інтереси. Між тим, під час розгляду справи Приморським районним судом м. Одеси було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 - 528/4000 частин квартири АДРЕСА_1 а тому суд першої інстанції вилучив із власності ОСОБА_5 нерухоме майно, всупереч діючого арешту всього нерухомо майна боржника.

Представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутність (а.с. 176).

Сторони по справі в судове засідання, яке неодноразово відкладалось, не з'являлись, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином за адресами їхньої реєстрації. При цьому до матеріалів справи було приєднано докази відмови від отримання судового виклику в судове засідання, що згідно з ч. 8 ст. 76 ЦПК України, свідчить про повідомлення особи, яка відмовилася одержати судову повістку(а.с. 178-179).

За клопотанням апелянта апеляційним судом Одеської області витребувана копія виконавчого провадження (а.с. 95, 97-99), яка приєднана до матеріалів справи (а.с.122-169).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції процитувавши положення ЦК України, які регламентують договорі позики (а.с.41), зробив висновок про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно відповідачів та визнання права власності з посиланням на ст. 65 СК України, ст. 371 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, зокрема не відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України. Так, виходячи з вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Більшість вказаних питань не було вирішено судом першої інстанції під час прийняття рішення по справі. При цьому відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На вказані обставини також зверталась увага суддів в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Як вбачається з матеріалів справи приводом для звернення до суду позивачем було вказано укладання 09 січня 2010 року між ним та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договору позики, на підтвердження чого позивач в додатках до первинного позову вказував на додавання ним копій договору позики та копій розписок ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 3). Вказані документу відсутні в матеріалах доданих до первинного позову, акт про їх відсутність не складений.

Ухвалою судді Нікітіной С.Й. провадження було відкрито 21.11.2014 р. та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.12.2014 р. (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи зміни та доповнення до позову, за якими і було винесено рішення, що оскаржується були подані 09.12.2014 року (а.с. 13-15). До вказаного уточнення вже були додані досліджені судом першої інстанції копії договору позики №1 від 09.01.2010 р. (а.с. 16-18) та розписки від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 09.01.2010 р. (а.с. 19-20).

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Другого відділу ДВС Приморського районного управляння юстиції знаходився виконавчий лист виданий по справі № 522/2563/14-ц від 30.04.2014 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 грошової суми в розмірі 331 854 грн. 81 коп. (а.с. 125). Виконавче провадження було відкрито 07.07.2014 (а.с. 127), та в той же день винесена постанова про накладення арешту на все майно боржника (а.с. 130-136).

Також в провадженні цього в відділу знаходився на виконанні виконавчий лист від 22.07.2013 р. виданого Приморським районним судом м. Одеси по справ № 1522/25626/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 505 209 грн. (а.с. 147). Провадження було відкрито 13.09.2013 р. (а.с. 152).

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та розглянув справу не визначивши належним чином кола осіб, які повинні бути були притягнуті до розгляду в справі. Крім того, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи з предмету договору позики позикодавець у разі невиконання позичальником своїх обов'язків вправі вимагати повернення позикодавцю такої ж суми грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Звернення стягнення на будь яке майно в межах цих правовідносин законодавцем не передбачено. Окремо колегія суддів зауважує, що незважаючи на те, що вибір способу захисту є правом сторони, яка вважає, що її права порушені, він повинен здійснюватись з врахуванням специфіки спірних правовідносин. В контексті справи, яка розглядається та з врахуванням встановлених обставин щодо наявності зведеного виконавчого провадження, за яким два рішення суду, що набрали законної сили, не виконані, як на момент звернення до суду першої інстанції, так і на момент перегляду в суді апеляційної інстанції, здійснення права на захист в порушення прав інших осіб - учасників виконавчого провадження, які не були притягнуті до участі в розгляді цієї справи є порушенням загальних засад цивільного законодавства та порядку встановленому для примусового виконання судових рішень.

Окремо колегія суддів зауважує, що згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин щодо відчуження майна між сторонами провадження не укладався. Набуття права власності на нерухоме та рухоме майно за рішенням суду в спосіб визначений судом першої інстанції законом не передбачений. Отже крім порушення процесуальних норм, судом першої інстанції такої були невірно застосовані норми матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а рішення було оскаржено в цілому, про що свідчить прохальна частина скарги, колегія суддів на підставі п.1,3,4 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому окрема ухвала щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не приймається, оскільки вони, в тому числі, були підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, звернення стягнення на майно та визнання права власності, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Одеської області

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова