Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/5471/16-ц
Провадження № 2/711/1730/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних.

В обґрунтування позову вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2014 року у справі № 2-389/11 її позовні вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 120687 грн. Вказане рішення вступило в законну силу 26.03.2014 року.

В квітні 2014 року дане рішення було звернуто до примусового виконання до Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ і державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 43231598. Однак до даного часу відповідачка не вчинила жодних заходів для виконання рішення суду та не відшкодувала завдані їй (позивачці) збитки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На даний час грошові кошти, присуджені їй за рішенням Придніпровського рішення суду м. Черкаси від 03.02.2014 року через інфляцію втратили свою купівельну спроможність, яка була на час ухвалення рішення суду, а тому вона має право на відшкодування розміру цієї втрати.

Вказує, що 3% річних за період з 27.03.2014 року по 15.06.2016 року, право на отримання яких вона має відповідно до ст. 625 ЦК України, становлять 6120 грн. 31 коп., а інфляційні становлять 99325 грн. 40 коп. Таким чином до стягнення з ОСОБА_2 на її користь підлягають кошти в сумі 105445 грн. 71 коп.

А тому, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь за несвоєчасне виконання грошового зобовязання інфляційні в розмірі 99325 грн. 40 коп., 3% річних в розмірі 6120 грн. 31 коп., а всього 105445 грн. 71 коп., судові витрати покласти на відповідачку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 інфляційні в розмірі 99325 грн. 40 коп., 3% річних в розмірі 6120 грн. 31 коп., а всього 105445 грн. 71 коп. Також просив стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1054 грн. 46 коп.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та просила врахувати наведене в письмових запереченнях, а саме, що між сторонами ніколи не існувало зобовязальних правовідносин, а були деліктні правовідносини і судом була визначена міра відповідальності ОСОБА_2 за спричинену ОСОБА_1 майнову шкоду. Правовідносини, які виникли між сторонами після набрання рішенням законної сили регулюються Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми ст. 625 ЦК України. А тому, просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2014 року у справі № 2-389/11 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну у звязку із орендою складського приміщення, в розмірі 116868 грн. 80 коп., судові витрати за проведення судово-будівельної експертизи в розмірі 2649 грн. 60 коп., судовий збір в розмірі 1169 грн., а всього 120687 грн. 40 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26.03.2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2014 року залишено без змін та набрало законної сили 26.03.2014 року.

Вказане рішення позивачем було звернуто до примусового виконання до Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ.

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 26.08.2014 року було відкрито виконавче провадження № 44517593 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-389 від 24.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 120687 грн. 40 коп.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка ОСОБА_1, як на підставу своїх вимог, посилається на ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги пятої цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобовязання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року (справа № 6-2759цс15), яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень та має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

До того ж частина 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

В справі, яка розглядається, спір виник у звязку з тривалим, на думку позивачки, невиконанням рішення суду про стягнення з відповідачки завданої їй шкоди в розмірі 116868 грн. 80 коп., судових витрат за проведення судово-будівельної експертизи в розмірі 2649 грн. 60 коп., судового збору в розмірі 1169 грн., а всього 120687 грн. 40 коп.

Правовідносини, які склалися між сторонами не є зобовязальними, вони виникли з приводу виконання судового рішення та врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 509, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 3,10,11, 58, 59, 60, 61, 212, 213, 215, 223-224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В.М. Скляренко