У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.В.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шапіївка» до ОСОБА_6, треті особи: Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Пай» про визнання договору оренди землі недійсним і застосування наслідків його недійсності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 листопада 2009 року між ним, як орендарем, та орендодавцем ОСОБА_6, був укладений договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, розташованої на території Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області площею 2,7959 га, та призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. ТОВ «АФ «Шапіївка» в повному обсязі виконує взяті на себе зобов'язання за договором оренди земельної ділянки. Однак, відповідач, всупереч вимогам норм чинного законодавства, 13 травня 2015 року уклала новий договір оренди землі на цю ж земельну ділянку з ТОВ «Агро-Пай», який був зареєстрований 22 червня 2015 року реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області. Враховуючи зазначене, позивач просив визнати недійсним оспорюваний договір оренди, скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано договір оренди земельної ділянки б/н укладений 13 травня 2015 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Агро-Пай» зареєстрований 22 червня 2015 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції недійсним. Зобов'язано реєстраційну службу Сквирського районного управління юстиції скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «Агро-Пай», проведену 22 червня 2015 року. Вирішено питання судового про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині покладення обов'язку на реєстраційну службу Сквирського районного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_6 і ТОВ «Агро-Пай», проведену 22 червня 2015 року, та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання договору оренди недійсним суд першої інстанції, з висновком якого погодився в цій частині й апеляційний суд, керуючись положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. ст. 27, 31 Закону України «Про оренду землі», виходив із того, що договір оренди землі укладений між сторонами не припинений, не розірваний, не визнаний недійсним, а тому, укладений до закінчення строку його дії в односторонньому порядку новий договір оренди землі на цю ж орендовану земельну ділянку з іншим орендарем через недодержання в момент його вчинення сторонами вимог актів цивільного законодавства є недійсним.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 25 листопада 2009 року між ТОВ «Агрофірма Шапіївка» та ОСОБА_6 було укладено договір оренди належної їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17 січня 2006 року земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,7959 га, розташованої на території Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області площею 2,7959 га, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстрований Сквирським районним відділом Київської обласної філії Центру державного земельного кадастру, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10 грудня 2009 року за № 86. Строк дії договору складає 10 років (а.с. 5-6).

11 травня 2015 року ОСОБА_6 направила на адресу позивача проект угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 25 листопада 2009 року і до отримання відповіді 13 травня 2015 року уклала інший договір оренди б/н належної їй земельної ділянки із ТОВ «Агро-Пай», який був зареєстрований 22 червня 2015 року реєстраційною службою Сквирського РУЮ Київської області (а.с. 7-9, 11).

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановили фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надали належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваного договору оренди недійсним та зобов'язання реєстраційну службу Сквирського РУЮ скасувати державну реєстрацію договору оренди, не визначившись вірно із суб'єктним складом сторін. Визнаючи оспорюваний договір недійсним суди попередніх інстанцій не звернули належної уваги на те, що цей договір укладений 22 червня 2015 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Агро-Пай», в той час як останнє до участі у справі залучено в якості третьої особи.

Суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи не роз'яснив позивачу, його права та обов'язки, зокрема, на залучення в якості відповідача ТОВ «Агро-Пай», яке є стороною оспорюваного договору і діями якого, на думку позивача, порушуються його права.

За таких обставин ухвалені судові рішення в частині визнання договору оренди землі недійсним не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень у цій частині із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а отже не є предметом касаційного оскарження.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року в частині позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова