Справа № 149/3073/15-ц Провадження № 22-ц/772/829/2016Головуючий в суді першої інстанції Войнаревич М. Г.
Категорія 27 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.,

Суддів : Стеблюк Л.П., Колоса С.С.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.09.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 000,00 гривень з кінцевим терміном погашення не пізніше 23.05.2013 року.

У зв'язку з невиконанням умов договору станом на 05.08.2014 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість на загальну суму 14052, 47 грн, з яких 8954,42 грн - заборгованість за кредитом, 10,04 грн - проценти за користування кредитом, 3060,00 грн - комісія,- 926,79 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, 1101,00 грн штрафу.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2014 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказана заборгованість була стягнута в повному обсязі.

Приймаючи до уваги те, що позичальник надалі не виконує взяті на себе зобов'язання, у тому числі, і рішення суду, позивач вимушений був звернутися із вказаним позовом.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.12.2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу відповідач подав письмові заперечення, в яких просить відхилити апеляційну скаргу. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, зокрема, посилається на подвійну цивільно-правову відповідальність, в зв'язку з нарахуванням позивачем як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення. Просив суд застосувати строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено, що 24.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VIX0CS9FGR0338, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 10 000,00 грн. Час фактичного користування кредитними коштами - з 24.02.2011 року по 24.09.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. При цьому вказав, що розрахунок заборгованості за договором № VIХ0СS9FGR0338 від 24.02.2011 року станом на 24.09.2015, долучений до позовної заяви, виготовлений позивачем без врахування рішення Хмільницького міськрайонного суду від 11.11.2014 року, яким було стягнуто суму 14 052,47 грн, в тому числі пеню в сумі 926,79 грн, однак при цьому позивач просить стягнути пеню за всі роки в сумі 37748,75 грн, що не дає можливості суду встановити дійсну суму заборгованості відповідача, та з чого саме вона складається.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 130 ЦПК України надає право суду провести попереднє судове засідання з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи.

Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд, зокрема, уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову,визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню, з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» ураховуючи складність та особливість спорів, що виникають із кредитних правовідносин, проведення попереднього судового засідання є необхідним. При його проведенні суд має вчинити дії для врегулювання спору до судового розгляду, а якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою статті 130 ЦПК, то суд має виконати дії, передбачені частиною шостою цієї статті.

Однак судом першої інстанції попереднє судове засідання проведено не було.

Всупереч ст.10 ЦПК України суд не попередив сторони про наслідки вчинення або н вчинення ними певних процесуальних дій.

Колегією суддів встановлено, що 24.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VIX0CS9FGR0338, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 10 000,00 грн на умовах платності та строковості. Строк останнього погашення кредиту за угодою сторін - 23.05.2013 року. Сторони погодили наслідки невиконання позичальником кредитних зобов'язань.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до заяви позичальника від 24.02.2011 року та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач при укладенні договору була ознайомлена, про що нею було зазначено в вказаній заяві і скріплено підписом, сторони погодили та збільшили строк позовної давності, яка за згодою сторін складає 50 років.

Тому твердження ОСОБА_2, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, є неогрунтованим і до уваги судовою колегією не приймається.

Згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2014 року (яке відповідачем не оскаржувалось) з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" було стягнута заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 14052,47 грн, яка складалась з 8954, 42 грн основного боргу, відсотків - 10,04 грн, 3060,00 грн комісії, 926,79 грн пені (з 05.08.2013 року по 05.08.2014 року) та 1101,00 грн штрафу.

Дане рішення боржником виконано не було, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції позивач уточнив позовні вимоги. Просив суду стягнути з ОСОБА_2 на користь банку, в зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості за кредитним договором 36812,69 гривень у вигляді пені , а саме : за період з 30.06.2011 року по 05.08.2013 року в розмірі 34928,42 гривень та за період з 06.08.2014 року по 24.09.2015 року в розмірі 1884,27 гривень та 500,00 гривень штрафу, який передбачений п. 2.4.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому надав суду відповідний розрахунок, який підтверджує наявність існуючої заборгованості.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позов, підтверджуються відповідним розрахунком позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 не виконуються кредитні зобов'язання, банком правомірно ставиться питання про стягнення неустойки у вигляді пені ( п.2.4.5.7 ) та 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), який передбачений п. 2.4.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, за порушення строків будь-яких платежів, передбачених угодою і не суперечить нормам ст. 549 ЦК України. Штраф (фіксований розмір), який просить стягнути позивач, на думку колегії за своєю правовою природою не є подвійно цивільно-правовою відповідальністю позичальника, оскільки нараховується банком за укладеною угодою, і нарахування його передбачено за порушення строків платежів більше, як 90 днів.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків.

Так, колегія суддів прийшла до висновку про зменшення розміру неустойки до 10000,00 грн, що відповідає вказаним вище нормам та узгоджується з правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-100цс14.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не вжив заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, а тому прийшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову. В зв'язку з чим рішення міськрайонного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судові витрати у вигляді судового збору при зверненні до суду з позовом та подання апеляційної скарги ( 1218,00*10500,00/ 37312,69 = 342,75 та 1339,80 * 10500/ 37312,69 =377,03) в розмірі 719,78 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 549, 551, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215,307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №VIX0CS9FGR0338 від 24.02.2011 року врозмірі 10500,00 гривень, що складається з 10000,00 гривень пені та 500,00 гривень штрафу та судові витрати в розмірі 719,78 гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно:

Головуючий