АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріЛознян О.С.
за участю: позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

представника відповідачів ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_8 - представника ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року,

ОСОБА_5 на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,

У справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про вселення, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року позов задоволено частково, вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1, стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 500 грн., судовий збір по 121, 80 грн. з кожного з відповідачів, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. /а.с. 98-100/

Додатковим рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні вимог ОСОБА_5 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено. / а.с.140-141/

№ справи 758/8603/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4517/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями в частині відмови у відшкодуванні збитків, відшкодуванні моральної шкоди не у повному обсязі, відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у відшкодуванні збитків, не врахував, що понесені ним витрати на оренду житла, яке він дійсно винаймає у свого представника, що не заборонено, не залежать від частки його власності у спірній квартирі, оскільки у нього взагалі відсутній доступ до житла. В частині стягнення у відшкодування моральної 500 грн., із заявлених 2300 грн., зазначив, що суд першої інстанції не навів мотивів з яких занизив розмір стягнення. В частині щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу, зазначив, що у справі наявні відповідні розрахунки, калькуляція витрат та квитанція про сплату, в аналогічній справі тим же суддею прийнято протилежне рішення про стягнення таких витрат без відповідних доказів, які ним представлені. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення та додаткове рішення суду в частині відмови у вище викладених вимогах скасувати, постановивши в цій частині нове рішення про стягнення на його користь збитків у загальному розмірі 37 800 грн., у відшкодування моральної шкоди у розмірі більшому ніж по 500 грн. з кожного з відповідачів та 9 900 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду про вселення та стягнення моральної шкоди, представник відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_9 - ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що у спірній квартирі є лише дві житлові кімнати площею 16, 2 кв.м. та 12, 7 кв.м., які необхідні для проживання відповідачів, а відповідно до часток власників спірна квартира не розділена, порядок користування не встановлений, а тому рішення про усунення перешкод у користуванні є передчасним, оскільки виділ в натурі 1/9 частки позивача, що становить 3, 21 кв.м. житлової площі неможливий. Крім того, зазначив, що якщо співвласник не погоджується на компенсацію вартості його частки, суд першої інстанції повинен був спочатку встановити порядок користування спірною квартирою, однак позивачем таких вимог не заявлено, тому рішення про його вселення є передчасним. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 на рішення та додаткове рішення підлягає відхиленню, апеляційна скарга представника відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_9 - ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначеної вимоги, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить 1/9 частина квартири АДРЕСА_1. Право власності на цю частину квартири позивач отримав в порядку спадкування згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014 року /а.с.59-64 - копії рішень/.

У вказаній квартирі проживають відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Задовольняючи позовні вимоги в частині вселення ОСОБА_5 у спірну квартиру, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 391 ЦК України якою передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачі створюють перешкоди позивачу у користуванні квартирою, не надають доступ до квартири, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вимога про вселення позивача в спірну квартиру підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачів щодо наявності у спірній квартирі лише двох житлових кімнат площею 16, 2 кв.м. та 12, 7 кв.м., відсутності поділу відповідно до часток власників та відсутності встановленого порядку користування з урахуванням частки ОСОБА_5 що становить 3, 21 кв.м. житлової площі, колегія суддів також не приймає до уваги з огляду на те, що ОСОБА_5 є співвласником, а ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Заявлення вимог про встановлення порядку користування це виключне право позивача, яке не може передувати вимозі про вселення, оскільки ОСОБА_5 не має доступу до спірної квартири.

Крім того, частково задовольняючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди в загальному розмірі 1000 грн., суд першої інстанції керувався вимогами 1 ст.1167 ЦК України якою передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті та постановою Пленуму Верховного Суду України 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Враховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів, зважаючи на пояснення в судовому засіданні позивача про те, що іншого житла в м. Києві не має, а тому змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення моральної шкоди по 500 грн. з кожного з відповідачів на користь позивача.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Прийшовши до висновку про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, не з'ясував наявність підстав цивільно-правової відповідальності, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, характер та обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_5

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

У порушення цих вимог закону та ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, окрім особистих пояснень ОСОБА_5 щодо нанесення йому душевних страждань.

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 в частині відмови судом першої інстанції у стягненні збитків, колегія суддів не погоджується з вказаними доводами, вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відновлюючи своє порушене право шляхом зняття квартири, ОСОБА_5 не враховано його дійсну частку у спірній квартирі, що від загальної площі становить 6, 09 кв.м. і як вірно встановлено судом першої інстанції підстави для стягнення збитків відсутні.

Крім того, додатковим рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні вимог ОСОБА_5 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо наявності в матеріалах справи відповідних розрахунків відносно вартості правової допомоги, калькуляції витрат та квитанції про сплату, та проведеної апелянтом аналогії з іншими справами, що перебувають у провадженні судді, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції позивачем на підтвердження сплати витрат надано копію квитанції від 18.12.2015 року /а.с.87/, яка не містить печатки і не завірена адвокатом, виписана самим адвокатом, не містить номеру, що не може вважатись належним розрахунковим документом у відповідності до ЗУ від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", відсутня також і деталізація виконаних робіт, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність розрахунків ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність вказаної позовної вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - представника ОСОБА_7, ОСОБА_9 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, постановивши в цій частині нове рішення яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: