Ухвала

іменем україни

9 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу (депозиту) за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору банківського вкладу від 12 грудня 2013 року, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), він вніс на депозитний рахунок банку 50 000 грн, на умовах, визначених договором, строком на 366 днів. Проценти за користуванням вкладом, банк зобов'язався зараховувати на його карткрахунок щомісяця. З 12 березня 2014 року проценти за вказаним договором не зараховуються. 17 липня 2014 року банк відмовив йому в добровільному порядку повернути вклад та проценти. 22 грудня 2014 року закінчився строк дії договору. Посилаючись на викладене, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 50 000 грн вкладу та проценти у сумі 10 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3

5 000 грн банківського вкладу, 10 000 грн процентів з 12 грудня 2013 року по 12 грудня 2014 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Івано-Франківської області від 2 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем доводів позовної заяви.

Проте повністю з такими висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» існують договірні зобов'язання, які випливають з договору банківського вкладу від 12 грудня 2013 року, згідно якого, він вніс на депозитний рахунок банку 50 000 грн, на умовах, визначених договором, строком на 366 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За змістом ч. 1ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Мотивуючи рішення, апеляційний суд посилався на те, що позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження відкриття депозитного рахунку, внесення грошових коштів на рахунок та знаходження залишку спірних грошових сум на депозитних рахунках. Зазначав, що відповідач в судовому засіданні заперечував факт укладання договору банківського вкладу з позивачем та звернення ним особисто до банку з заявою про видачу вкладів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, погодився з доводами апеляційної скарги, зокрема, що після окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя - філія Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» з 21 квітня 2014 року не мало правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність і на даний час немає доступу до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з вказаною філією.

Однак у порушення вимог ст. ст. 212, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки наданій позивачем копії договору банківського вкладу від 12 грудня 2013 року, укладеного між сторонами та листу банку від

18 листопада 2014 року адресованого ОСОБА_3, зі змісту якого вбачається, що банк роз'яснив останньому про те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» припинив свою діяльність в Криму. Для виконання вимог з ОСОБА_3 була здійснена розмова у телефонному режимі для призначення зустрічі з відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації його вкладу. Однак останній від запропонованих умов відмовився (а. с.118-119). Не з'ясував, чи зазначене не свідчить про те, що відповідач визнав наявність договірних правовідносин з позивачем, які випливають з укладеного договору банківського вкладу.

Крім того, не дав належної оцінки запереченням представника банку в суді першої інстанції про те, що депозитний договір було укладено на території АР Крим, яку на даний час анексовано Російською Федерацією; майно відповідача в АР Крим відійшло до фонду гарантування вкладів в Російській Федерації; НБУ зупинив роботу банків в АР Крим, з цих підстав відповідач не вважає за необхідне повертати спірний депозит.

Слід відмітити, щовідповідальність за виконання умов договору несе юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк» незалежно від того, що місцем його укладення є АвтономнаРеспубліка Крим.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, відповідно до них не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська