Справа № 148/2330/14-ц Провадження № 22-ц/772/11/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Марчук В.С.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача адвоката ОСОБА_2; відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним,

В с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які діють як законні представники в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про визнання заповіту від 25 січня 2007 року, складеного його батьком ОСОБА_8, недійсним, з тих підстав, що в заповіті підроблено підпис заповідача, а отже цей заповіт не відповідає волі та волевиявленню його батька.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про визнання недійсним заповіту, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим у звязку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та їх представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2007 року секретар Копіївської сільської ради Тульчинського району ОСОБА_9 посвідчила заповіт, за яким ОСОБА_8 заповів все своє майно правнучці ОСОБА_7 (том 1 а. с. 6).

1 вересня 2008 року ОСОБА_8 помер (свідоцтво про смерть серії І-АМ № 139939, видане повторно 3 лютого 2009 року (том 1 а. с. 5) та свідоцтво про смерть серії І-АМ № 114953 від 3 вересня 2008 року (том 1 а. с. 151)).

23 вересня 2008 року ОСОБА_3, яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7, звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 (том 1 а. с. 143).

28 жовтня 2009 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на імя ОСОБА_7, зареєстровані в реєстрі за № 1-3860 і № 1-3861 (т. 1 а. с. 166-167); 15 вересня 2012 року видано третє свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на імя ОСОБА_7, зареєстроване в реєстрі за № 1-2735 (том 1 а. с. 188).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, позивач зазначив те, що в оскаржуваному заповіті підпис його батька ОСОБА_8 підроблений, а отже, заповіт не відповідав волі та волевиявленню заповідача.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилами ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1). Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ч. 2).

Згідно положень ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, як беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовані тим, що, призначивши у справі судову почеркознавчу експертизу за клопотанням позивача, суд першої інстанції безпідставно на вирішення експертизи поставив інші питання, ніж було зазначено позивачем у клопотанні, в звязку з чим він відмовився оплатити проведення такої експертизи.

Звернувшись до суду із апеляційною скаргою, позивач заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_8 на заповіті від 25 січня 2007 року ОСОБА_8 чи іншою особою?».

Згідно висновку експерта № 394-П від 4 січня 2016 року вирішити питання по суті: «Ким, ОСОБА_8 чи іншою особою виконано підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Підпис» у заповіті від 25 січня 2007 року, що знаходиться на арк. № 2 у перших примірниках нотаріально засвідчених заповітів по Копіївській сільській раді Тульчинського району Вінницької області за період з 23 січня по 27 грудня 2007 року?» не представляється можливим у звязку з обмеженим обємом графічного почеркового матеріалу при виконанні досліджуваного підпису, малою кількістю порівняльного матеріалу та відсутнім комплексом ознак для будь-якого висновку (том 2 а. с. 39-45).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року по справі призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання: «Чи виконано підписи від імені ОСОБА_8 в усіх примірниках заповіту від 25 січня 2007 року та в журналі реєстрації нотаріальних дій Копіївської сільсокї ради Тульчинського району Вінницької області однією особою?»

23 березня 2016 року судовим експертом надано висновок № 80-П, такого змісту: «Підпис в графі «Підпис» у заповіті ОСОБА_8 від 25 січня 2007 року, що знаходиться на аркуші № 2 у перших примірниках нотаріально засвідчених заповітів по Копіївській сільській раді Тульчинського району за період з 23 січня по 27 грудня 2007 року та підпис в графі «Підпис» у заповіті ОСОБА_11 від 25 січня 2007 року, що знаходиться на аркуші № 11 у спадковій справі № 677/2008 до майна померлого 01.09.2008 року ОСОБА_8, розпочата 23.09.2008 року, закінчена 28.10.2009 року, виконані однією особою.

Підпис в графі «Підпис» у заповіті ОСОБА_8 від 25 січня 2007 року, що знаходиться на аркуші № 2 у перших примірниках нотаріально засвідчених заповітів по Копіївській сільській раді Тульчинського району за період з 23 січня по 27 грудня 2007 року, підпис в графі «Підпис» у заповіті ОСОБА_8 від 25 січня 2007 року, що знаходиться на аркуші № 11 у спадковій справі № 677/2008 до майна померлого 01.09.2008 року ОСОБА_8, розпочата 23.09.2008 року, закінчена 28.10.2009 року та підпис у графі № 2 напроти прізвища ОСОБА_8 в рядку «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа», який знаходиться на 1 сторінці в журналі реєстрації нотаріальних дій Копіївської сільської ради Тульчинського району за період з 23.01.2007 року по 04.01.2012 року, виконані різними особами» (том 2 а. с. 84-90).

Таким чином позивач ОСОБА_6 не надав суду належних і допустимих доказів, визначених статтями 57-66 ЦПК України, які б підтвердили факт підроблення підпису ОСОБА_8 на оспорюваному заповіті, що б свідчило про відсутність волевиявлення заповідача при його складанні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не довів обставин, на які він посилався як на підставу таких своїх вимог, і відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України не підтвердив цих доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України.

Отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_12

Судді: /підпис/ ОСОБА_13

/підпис/ ОСОБА_14

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська