Єдиний унікальний номер 725/3718/16-ц
Номер провадження 2/725/742/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, АТ «Банк Фінанси та кредит», третіх осіб: Чернівецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, приватного нотаріуса Балацького Олега Олександровича про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, АТ «Банк Фінанси та кредит», третіх осіб: Чернівецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, приватного нотаріуса Балацького Олега Олександровича про звільнення майна з-під арешту.

Посилався на те, що 08.09.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0001/23350, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 47000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 07.09.2015 року, а позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію в порядку та строки визначені договором.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 09.09.2005 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №011/0001/14851. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. Зазначене нерухоме майно належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2005 року.

Вказане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідач свої зобов'язання перед банком не виконував у зв'язку з чим станом на 12.09.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 31058,52 доларів США.

З метою погашення заборгованості перед банком з відповідачем було досягнуто домовленості про добровільну реалізацію предмету іпотеки з подальшим погашенням суми заборгованості, в іншому випадку банк вживе заходів до примусового стягнення заборгованості.

В уточненій позовній заяві позивач також вказував на те, що після подачі позовної заяви Чернівецьким міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області було скасовано попередні постанови про арешт майна боржника та винесено нову постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.10.2016 року, відповідно до якої в межах виконавчого провадження №38197148 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, крім нежитлового приміщення цокольного поверху в житловому будинку літ.А, загальною площею 105,10 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Просив звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, що накладений постановою Чернівецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 04.10.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, прийнятої в межах виконавчого провадження №38197148.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти розгляду справи у його відсутності.

Представник відповідача АТ «Банк Фінанси та кредит» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 08.09.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0001/23350, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 47000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 07.09.2015 року, а позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію в порядку та строки визначені договором (а.с.10-14.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 09.09.2005 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №011/0001/14851. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. Зазначене нерухоме майно належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2005 року (а.с.17-18).

Вказане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (19-23).

ОСОБА_2 свої зобов'язання перед банком не виконував у зв'язку з чим станом на 12.09.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 31058,52 доларів США.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

За змістом ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною третьою та четвертою ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначені випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч. 5 ст. 60 Закону можливо виключно за рішенням суду.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З урахуванням наведених норм Закону, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно ст.12, ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, що відділами Державної виконавчої служби зроблено не було.

Аналізуючи зміст наведених вище норм Закону, суд приходить до висновку, що заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Як було встановлено судом, 04.10.2016 року державним виконавцем Чернівецького міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області під час примусового виконання виконавчого листа №2-329/10, виданого Кельменецьким районним судом Чернівецької області про стягнення на користь АТ банк «Фінанси та кредит» заборгованості з ОСОБА_2 в сумі 1481769 грн. 14 коп. накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, крім нежитлового приміщення цокольного поверху в житловому будинку літ.А, загальною площею 105,10 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.526, 536, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст.8, 10, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що накладений постановою Чернівецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 04.10.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, прийнятої в межах виконавчого провадження №38197148.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька