Провадження № 2/369/26/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про визнання частини договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів та моральної шкоди - ,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про визнання частини договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів та моральної шкоди посилаючись на наступні обставини.

26 серпня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" в особі представника ОСОБА_2 укладено фінансового лізингу № 002847.

За умовами договору відповідач зобов»язався придбати у власність і предати у користування позивачу автомобіль Geely Emgrand Х 7 Basik 2014 на певний строк за плату.

У те й же день позивач сплатив відповідачу 30 100,00 грн.

Позивач зазначає, що в подальшому відповідач відмовився передати автомобіль посилаючись на те, що договором передбачено попередню оплату 50 % вартості предмету двору.

09.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із завою про повергнення коштів у сумі 30 100,00 грн. у зв»язку зі змінами в сімейних обставинах.

25.09.2015 року позивач отримав відповідь на заяву , де зазначено що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувач до підписання Акта приймання передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів.

Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги, остаточно просив суд ухвалити рішення,яким визнати договір фінансового лізингу № 002847 від 26.08. 2015 року укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон» в частині п.п. «а» п.8.2.1 Розділу 8 «Лізингові платежі. Амортизація» недійсним. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» на його користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 30 100,00 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» на його користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав, просивли їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані сторонами докази, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.08.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №002847 з трьома додатками до нього, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати у користування позивача майно (предмет лізингу визначений у п.3.1 цього Договору), а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору .

Відповідно до п.1.3 договору замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації та сплати позивачем авансового платежу, тобто суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу в розмірі, указаному в додатку №1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Згідно з п.3.1 договору предметом лізингу по договору є: автомобіль Geely Emgrand Х 7 Basik 2014, вартістю 301 000,00 грн., що зазначено в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п.5.1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Пунктом 5.2 договору фінансового лізингу встановлено, що лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Відповідно до п.8.1 складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №1 та №2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

За умовами п.п. 8.2.1 п. 8.2. договору перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - комісія за організацію), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначені у додатку №1 до даного договору; авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору; комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору.

Положеннями пункту 12.11 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

26.08.2014 року на виконання умов договору № 002847 фінансового лізингу позивачем було сплачено 30 100,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН201587 від 27.08.2015 року.

Щомісячні платежі на погашення вартості предмета лізингу, передбачені графіком сплати лізингових платежів, позивачем не сплачувалися.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст.2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей встановлюються цим Законом.

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами, які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Статями 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

09.09.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою вх. №1272 про розірвання договору №002847 від 26.08.2014 р. та повернення коштів.

Листом №1107 від 25.09.2015 р. ТОВ «ЛК «Еталон» повідомило позивача, що договір №002847 від 26.08.2014 р. триває, в зв»язку з чим відсутні правові підстави для повернення коштів.

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно наступних ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, внаслідок чого не визначили: які умови договору є несправедливими (враховуючи, що договір містить 14 пунктів); на підставі яких ознак умови договору є несправедливими, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору.

Умови договору фінансового лізингу №002847 від 26.08.2014 року за своїм змістом відповідають вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та положенням ЦК України про лізинг та не містять в сукупності вказаних ознак, які б давали підстави для визнання умов договору несправедливими.

Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні договору позивача було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни оплати платежів тощо, що підтверджується підписом позивача на кожній із сторінок договору, кожному із трьох додатків до договору, заяві на отримання фінансового лізингу, заяві про отримання інформації, якою позивач підтвердив, що в повному обсязі та коректно отримав інформацію, прочитав та зрозумів умови договору. При таких обставинах власні дії позивача, що виразилися у підписанні договору, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановлений законом.

При цьому договір №002847 фінансового лізингу, укладений між сторонами 26.08.2014 р., вчинений у письмовій формі, відповідно дост.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно, укладений договір передбачає усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст.215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, як споживача є порушеними, чи укладання спірного договору порушують умови чинного законодавства.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 203, 215, 230, 627, 638, 806, 807 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Д.Усатов