Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Ходорівської районної лікарні, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їхній син ОСОБА_7 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). На місце пригоди виїхала машина швидкої медичної допомоги на чолі з фельдшером Ходорівської районної лікарні ОСОБА_5, яка доставила потерпілого до Ходорівської районної лікарні, де його було передано лікарю-хірургу ОСОБА_6, що був лікуючим лікарем їхнього сина. Того ж дня ОСОБА_7 помер. Відповідно до даних лікарського свідоцтва про смерть № 65 причинами смерті ОСОБА_7 стали: травматичний шок та множинні травми тіла, завдані ДТП. Медична допомога ОСОБА_7 була надана несвоєчасно, не в повному обсязі, що загострило перебіг розвитку посттравматичних наслідків, сприяло трансформації шоку з первинної у вторинну стадію, розвитку геморагічного шоку, а далі - спричинило смерть сина. Посилаючись на те, що їм завдано моральну шкоду у зв'язку із смертю сина, просили задовольнити позов.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 05 червня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стягнуто з Ходорівської районної лікарні на користь ОСОБА_3 50 тис. грн у відшкодування моральної шкоди та 12 тис. грн витрат на правову допомогу, на користь ОСОБА_4 - 50 тис. грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 05 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про задоволення заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачами, у відповідності до положень статей 58, 60 ЦПК України, було надано докази відповідно до викладених обставин, якими вони обґрунтовували свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначив, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, а встановлені висновки суду не відповідають обставинам справи, які були встановлені під час апеляційного розгляду справи, зокрема згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, яка була проведена на підставі ухвали апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року, вбачається, що надання медичної допомоги ОСОБА_7 не в повному об'ємі і з порушеннями у послідовності лікувально-діагностичних заходів може лише перебувати у причинному зв'язку із настанням його смерті.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до вимог статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачів, ОСОБА_7, потрапив у ДТП. На місце пригоди виїхала машина швидкої медичної допомоги на чолі з фельдшером Ходорівської районної лікарні ОСОБА_5, яка доставила потерпілого до Ходорівської районної лікарні, де його було передано лікарю-хірургу ОСОБА_6 Того ж дня ОСОБА_7 помер. Відповідно до даних лікарського свідоцтва про смерть №65 причинами смерті стали: травматичний шок та множинні травми тіла, завдані внаслідок зіткнення мотоцикліста ОСОБА_7 з легковим автомобілем.

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров'я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 ЦПК України незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в судовому рішенні.

Із наданого позивачами висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_7 без дати та номера, здійсненого Ходорівською районною лікарнею Львівської області у складі комісії: ОСОБА_9 - професора кафедри анестезіології та інтенсивної терапії Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, ОСОБА_10 - професора, д.м.н., начальна кафедри військової хірургії Української військово-медичної академії та ОСОБА_11 - головного спеціаліста відділу управління якістю медичної допомоги Управління контролю якості медичних послуг, судом першої інстанції здійснено висновок про те, що медична допомога ОСОБА_7 працівниками Ходорівської районної лікарні Львівської області надавалася не у повному об'ємі та з порушенням послідовності лікувально-діагностичних заходів (т.1 а.с. 12 - 15)

Разом з цим, у п. 3 висновку комісійної судово-медичної експертизи КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи за № 225 від 17 листопада 2015 року, який було здійснено на підставі ухвали апеляційного суду від 09 червня 2015 року, вказано про те, що неможна виключати, що надання медичної допомоги ОСОБА_7 не в повному об'ємі і з порушеннями у послідовності лікувально-діагностичних заходів може перебувати у причинному зв'язку із настанням його смерті, так як при судово-медичній експертизі його трупа не було відмічено пошкоджень жодного життєво-важливого органу, але в той же час мала місце масивна, пролонгована в часі (біля 1,5 години), кровотеча: носова і ротова, а також з ушкоджених судин лівої нижньої кінцівки, у м'язи спини, брижу тонкої кишки і у м'які тканини навколо нирок та з множинних ран на тілі (т.2 а.с. 7 - 14).

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи у справі нове рішення, вважав, що позивачами не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями медичних працівників та смертю їх сина, оскільки ні наданим позивачами висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_7, ні експертним висновком за № 225 не вбачається висновку щодо беззаперечної вини медичних працівників, а лише припущення, що є підставою для того, щоб відхилити надані висновки експертів.

Такий висновок судом зроблено всупереч вимогам статей 147, 212 ЦПК України, оскільки свою незгоду із висновком експерта апеляційний суд у рішенні не виклав та не обґрунтував.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Суперечності між висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами суд повинен усунути шляхом допиту експерта, який дав висновки, і у разі необхідності призначити повторну або додаткову судово-медичну експертизу, оскільки не усунення зазначеної суперечності визнається істотним порушенням процесуального закону.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.

Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою вина презюмується, якщо заподіювач не доведе відсутності своєї вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначеними цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини у заподіянні шкоди позивачу.

Крім того, враховуючи, що висновок експерта у даній справі є обов'язковим, у порушення положень ст. 10, 150 ЦПК України, апеляційний суд належним чином не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин у справі, в достатньому обсязі не роз'яснив сторонам їх право заявляти клопотання про проведення повторної чи додаткової експертизи.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що наявними у справі експертними висновками, не виключається вина відповідача, то саме він був зобов'язаний, у відповідності до положень статей 58, 60 ЦПК України, надати належні та допустимі докази на спростування експертних висновків.

За таких обставин, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної оцінки та ухвалив рішення, яке не можна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

А.В.Маляренко

І.М. Фаловська