ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/9377/13-ц
Провадження № 2/210/73/16
У Х В А Л А

іменем України

"22" березня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участю секретаря Куксенко О.В.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідача - ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Криворізького відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», магазину «Процентр», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом

В судовому засіданні позивач заявив відвід складу суду оскільки не довіряє, так як йому відмовляють у задоволенні його клопотань, які суд зобов"язаний задовольнити, а також суд не викликав продавця на ім"я Тетяна, а головуючий та секретар не надали йому місце та засоби для прослуховування записів судових засідань.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення відводу з підстав його необгрунтованості.

Вислухавши пояснення та доводи сторін, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого відповіду виходячи з наступного.

Статтею 20 ЦПК України визначено виключний перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Згідно ч.1 ст.22 ЦПК України секретар судового засідання,експерт,спеціаліст, перекладач не можуть брати участь у розгляді справи та підлягають відводу з підстав, зазначених у ст.20 цього Кодексу.

Здійснення, згідно з законом, процесуальної діяльності судді у ході розгляду будь якої справи, при відсутності обставин, вказаних у ст.20 ЦПК України, не можна вважати мотивами неупередженості та необєктивності.

Відповідно до п. п. 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями NN 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985р. та 13.12.1985р., незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст. ст. 126 і 129 Конституції, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом "Про судоустрій і статус суддів" ( у новій редакції) визначені умови виконання професійних обов'язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст. 6 цього Закону встановлено заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання й поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та з якою метою чинилися, є неприпустимими і підлягають правовій оцінки згідно Кримінального закону.

Викладенні позивачем в заяві про відвід підстави, суд вважає такими що ґрунтуються на припущеннях та є надуманими та спрямовані виключно з метою затягування розгляду справи та тиску на суд.

Як зазначено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду (рішення ЄСПЛ "Білуха проти України"). Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у безсторонності судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вже заявляв аналогічні відводи іншому складу суду, який порушив провадження у цивільній справі. Та після заяв позивача, попередній склад суду заявив собі самовідвід, який же і задовольнив.

У подальшому позивач, не бажаючи проведення повного судового розгляду на засадах змагальності та диспозитивності, знову заявляє відводи вже іншому складу суду.

При цьому, ОСОБА_2 заявляє суду клопотання про витребування доказів.

Така поведінка лише свідчить про те, що ОСОБА_2 намагається чинити тиск на суд, з метою прийняття рішення на її користь, з метою зміни складу суду, порушення розумних строків розгляду справи, перешкоджання з"ясування обставин у справі, а також з метою змусити суд прийняти та задовольнити безпідставний відвід.

Крім того, ОСОБА_2 агресивно поводиться в судових засіданнях, не реагує на зауваження головуючого, а також ігнорує будь-які роз"яснення головуючого з приводу питань, які виникають в ході судового розгляду. Крім того, ОСОБА_2 прибуває до суду поза межами судових засідань та вимагає від головуючого особистого спілкування з ним, та на поясення секретаря та помічника, що спілкування відбувається виключно в межах судового засідання та головуючим не здійснюється особистий прийом сторін у справі, останній намагається провокувати скандали та образливо виражається по відношенню до працівників суду, та усіх без виключно суддів.

Посилання на не отримання повісток є безпідставним, оскільки жодного разу ОСОБА_6 не було відмовлено у видачі повісток, йому було лише запропоновано зачекати певний час, для того щоб повістку роздрукувати, але останній не бажав чекати роздрукування повістки та залишав приміщення суду. Крім того, ОСОБА_6 прибував до суду в інші дні та безперешкодно отримував повістки.

Посилання позивача на тривалість розгляду справу є безпідставникми, оскільки згідно з практики ЄСПЛ поняття "розумний строк" для кожної конкретної справи не є однаковим та пов"язується, перш за все, з поведінкою сторін. Так, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 навмисно не повідомляє адреси свого проживання, про що він заявляв і в судовому засіданні, а судова кореспонденція на адресу: "до запитання головпоштамп, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50002", яку позивач зазначає в своїх заявах, повертається до суду з відміткою "по закінченню терміну зберігання". Тобто позивач сам навмисно нехтує своїми правами та обов"язками, чим затягує розгляд справи.

Що стосується підстав відводу, що суд не задовольняє клопотання, які заявляються позивачем, суд зазначає, що в системному взаємозв"язку положень ст. 10,11, 27, 31, 137, 179 ЦПК України, судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності та диспозитивності; а суд, залишаючись безстороннім, сприяє сторонам у здійсненні їхніх процесуальних прав, у тому числі й шляхом витребування доказів, виклику свідків, призначення експертиз, але лише таких, що стосуються предмету доказування.

Враховуючи відсутність жодних перелічених у ст.20 та ст. 22 ЦПК України підстав для відведення складу суду, встановлену заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суддю у будь-який спосіб, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про відвід складу суду і відсутність правових підстав для її задоволення.

Нарешті суд звертає увагу, що погрози позивача на адресу складу судду розцінюються судом як тиск та неповагу до суду та до уваги не приймаються.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає що підстави для задоволення заяви про відвід складу суду, відсутні.

Керуючись Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.20-25 ЦПК України, ст.ст. 126, 129 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про відвід складу суду - головуючого судді Чайкіної Ольги Володимирівни, секретаря Куксенко Олени Володимирівни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя: О. В. Чайкіна