Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2558/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивача та його представника ОСОБА_1, відповідача та його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Л.І.Гонтар про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивованні тим, що батько позивача ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що в 2013р. відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Л.І.Ґонтар 11.112013р. по спадковій справі 20/2013 реєстраційним номером 4229, хоча при житті матері його ніхто, зокрема, ні мати, ні відповідач не повідомляли про наявність заповіту на ім»я відповідача. Після смерті матері відповідач також нічого не говорив про заповіт. З 1988 року і по сьогоднішній спадковому будинку проживали тільки батьки позивача, і сім»я позивача.

Далі позивач зазначає, що після смерті матері в ІНФОРМАЦІЯ_2 сім»я позивача продовжувала проживати в спадковому будинку і ніхто з братів позивача до грудня 2013р. не ставив під сумнів право позивача на частину спадщини, передбаченої законом. Останні 4-ри роки свого життя його мати важко хворіла, їй був потрібний постійний догляд, який здійснювала ОСОБА_8 матір'ю дружини сина позивача.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вважає, що цей заповіт слід визнати недійсним, оскільки мати на момент складання заповіту в 2007р., була похилого віку, важко хворіла (гіпертонія 1-2 ст., атеросклероз, прогресуюча Дисциркулятина енцефилопатія, миготлива тахіаритмія), приймала сильнодіючі ліки, перебувала в психічному стані, в якому її легко можна було змусити робити ті чи інші дії, а відтак в такому психічному стані мати позивача не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідач, його дружина, а також другий брат позивача, ОСОБА_9, при складанні заповіту психологічно тиснули на матір позивача, вони забрали матір з дому, коли позивач перебував на лікуванні в м.Ужгороді, відвезли її до нотаріуса для складання заповіту на ім»я відповідача, і використовували при цьому її неприязні стосунки з дружиною позивача як причину складання цього заповіту. За свого свідомого життя мати позивача завжди наголошувала, що спадщина за нею з батьком повинна ділитися на трьох синів, тому цей заповіт був повною несподіванкою для позивача, оскільки спочатку позивач, як старший син, допомагав будувати житло, «ставити на ноги» менших братів, а потім і його сім»я постійно турбувалася за батьків, і тільки він серед братів і сім'я його сина постійно жили і доглядали за матір 'ю, він прийняв спадщину фактично, оскільки офіційно проживав на момент смерті матері в будинку, який їй належав на момент смерті, а відтак, на підставі наведеного позивач просить суд визнати заповіт ОСОБА_7, складений 2007р. на користь ОСОБА_4, спадкова справа №20/213, - недійсним.

В судовому засіданні позивач, якого підтримав і його представник, позовні вимоги підримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх задоволити повністю.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, посилання позивача на те, що мати була хвора і не могла давати собі звіт при складанні заповіту у 2007р. належними доказами не підтвердженні, а відтак просили суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа- приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Л.І.Гонтар в судове засідання не з»явився, проте 04.03.2016р подав до суду Заперечення щодо позову, вважає, що позов необґрунтований, недоведений, а відтак підстав для задоволення позову не має.

Зокрема, Заперечення мотивовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері позивача ОСОБА_7, за заявою відповідача ОСОБА_4, нотаріусом була відкрита спадкова справа № 26/2013 і видано 11.11.2013р. за р.№4229 на його ім'я Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим ним 20.04.2007р., за р №1388 згідно з волею спадкодавця -на все належне їй майно. Позивач, ОСОБА_3, видане нею свідоцтво на спадщину в квітні 2014р. оскаржив в суді тільки в частині надвірної побудови під літерою А, на яку претендував. Виноградівський районний суд (Рішення суду від 29.05,2014 року) дослідивши всі надані ОСОБА_3 докази, документи, вивчивши її заперечення по справі, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовив, Апеляційним судом Закарпатської області (Ухвала від 02.10.2014 року) Рішення Виноградівського районного суду від 29.05.2014р. було залишено без змін.

Тобто, на час подання позову ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на спадщину за заповітом в частині побудови А, саме заповідальне розпорядження матері у нього сумнівів не викликало.

У заповіті ОСОБА_7, який робився у двох примірниках, окрім власноручного напису свого прізвища, імені та по батькові, МІСТИТЬСЯ також власноручний напис заповідача, що: "Цей заповіт прочитаний мною в голос та власноручно підписаний» враховуючи рукописний текст (почерк) Заповідача у заповіті, а також порівнявши інші зразки почерку Заповідача можна встановити, що особа, яка здійснила написи у заповіті не перебувала у незвичайному стані. Нотаріусом, було роз'яснено ОСОБА_7 в т.ч. зміст ст.1254 ЦК України про її право на скасування та зміну заповіту, яким вона з 2007р. до дня своєї смерті не скористалась. Як випливає з представлених документів наданих Виноградівською районною лікарнею /копії первинної медичної документації /амбулаторна карта ОСОБА_7/ вони стосуються стану здоров'я АДРЕСА_10 перед її смертю у ІНФОРМАЦІЯ_2, а заповіт посвідчувався у квітні 2007р.

Отже, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємов"язку, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що нормами матеріального права, що підлягають до застосування до даних правовідносин між сторонами є глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування».

Зокрема, у відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом відповідно до ст.ст.1233-1234 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на яке має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і яке здійснюється нею особисто.

Як слідує з визначення заповіту, обов"язковою (істотною) умовою останього, відповідно до ст.1247 ЦК України є складання його в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписується заповідачем і має бути посвідчений нотаріусом.

В судовому засіданні належними та достовірними доказами встановлено, що батьки сторін: батько ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 За життя (20.04.2007р.) мати сторін ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно заповіла своєму сину відповідачу ОСОБА_4, який у 2013р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Л.І.Ґонтар 11.112013р. по спадковій справі 20/2013 реєстраційним номером 4229.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог послався на те, що оспорюваний заповіт слід визнати недійсним, оскільки їх мати на момент складання заповіту в 2007р. була похилого віку, важко хворіла (гіпертонія 1-2 ст., атеросклероз, прогресуюча Дисциркулятина енцефилопатія, миготлива тахіаритмія), приймала сильнодіючі ліки, перебувала в психічному стані, в якому на неї легко можна було впливати та тиснути, а відтак в такому психічному стані не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, проте, в порушення вимог ст.ст.10,11 ЦПК України не надав суду оспорюваного ним заповіту.

При цьому суд, вирішуючи даний спір, виходить з того, що відповідно до роз»яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленумом Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978р., угода може бути визнана недійсною лише на підставах і з наслідками, передбаченими законом.

З оглянутого в судовому засіданні оспорюваного заповіту від 20.04.2007р. на ім"я ОСОБА_4, який надав приватний нотаріус Л.І.Гонтар, достовірно встановлено, що він відповідає вищезазначеним в законі вимогам.

Суд також дослідив документи спадкової справи, надані тертьою особою приватним нотаріусом Л.І.Гонтар та встановив, що заповіт, на підставі якого відбулося видача Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, достовірно встановлено, що він відповідає вищезазначеним в законі вимогам.

Крім цього, суд в даному судовому засіданні оглянув матеріали цивільної справи №1266/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Виноградівського нотаріального округу Л.І.Гонтар про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Так, відповідно до рішення Виноградівського районного суду від 29.05.2014р. /а.с.47-52/, залишеним у силі Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02.10.2014р. /а.с.75-90/ у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові суди встановили, що померла мати сторін ОСОБА_7 правомірно набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, після смерті якої на підставі ст.ст.1216-1218 ЦК України до спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 правомірно перейшло право власності на вказаний будинок, а також право користування земельною ділянкою у тому обсязі, у якому таке право належало спадкодавцю на підставі с.1225 ЦК України. Суди дійшли обґрунтованих висновків, що відповідач ОСОБА_4 набув шляхом спадкування за померлою матір»ю ОСОБА_7 право власності на будинок АДРЕСА_1 правомірно і підстав для припинення права власності, встановлені ст.346 ЦК України, або в інших випадках, встановлених законом- відсутні.

Крім цього, з даної цивільної справи та рішення суду вбачається, що, як спадкова справа, так і оспорюваний позивачем заповіт був предметом дослідження в судовому засіданні, в якому достовірно встановлено, що він відповідно до вимог чинного законодавства був належно посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського нотаріального округу Л.І.Гонтар, позивач жодним чином не ставив під сумнів його законність та достовірність, як і сам факт складання оспорюваного заповіту їх матір»ю. На вказані обставини у своєму запереченні наголошувала і приватний нотаріус Л.І.Гонтар.

Суд, оглянувши оспорюваний заповіт ОСОБА_7, який робився у двох примірниках, встановив, що окрім власноручного напису свого прізвища, імені та по батькові, наявний також власноручний напис заповідача, що: "Цей заповіт прочитаний мною в голос та власноручно підписаний», а тому, враховуючи рукописний текст (почерк) Заповідача у заповіті, суд погоджується з доводами приватного нотаріуса, що особа, яка здійснила написи у заповіті, не перебувала у незвичайному стані. Окрім того, нотаріусом було роз'яснено ОСОБА_7 зміст ст.1254 ЦК України про її право на скасування та зміну заповіту, проте, як встановлено у суді, вона з 2007р. до дня своєї смерті не скористалась.

Між тим, зазначене рішення Виноградівського районного суду від 29.05.2014р. та Ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 02.10.2014р. є преюдиціальними для розгляду у суді даного спору між сторонами, що випливає із положення ч.3 ст.61 ЦПК України, згідно якого обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Крім того, за клопотанням позивача у справі 27.11.2015р. /а.с.48-49/ судом було призначено посмертну почеркознавчу експертизу, проте експерти, у зв»язку із відсутністю медичної документації, що дала б змогу оцінити психічний стан померлої ОСОБА_7 під час складання заповіту 20.04.2007р. (амбулаторна картка померлої розпочата лише 23.06.ІНФОРМАЦІЯ_2), не змогли провести посмертну судово-психіатричну експертизу, а відтак і надати відповіді на поставлені запитання, що також свідчить про відсутність у позивача належних та допустимих доказів па підтвердження своїх вимог про визнання недійсними оскаржуваного заповіту.

Як випливає з представлених документів, наданих Виноградівською районною лікарнею, а саме: копії первинної медичної документації- амбулаторна карта ОСОБА_7, згідно якої у померлої були зафіксовані наступні захворювання: гіпертонія 1-2 ст., атеросклероз, прогресуюча Дисциркулятина енцефилопатія, миготлива тахіаритмія), такі стосуються стану здоров'я ОСОБА_10 перед її смертю у ІНФОРМАЦІЯ_2, не свідчать про будь-які психічні захворювання останьої, а заповіт посвідчувався ОСОБА_7 ще у квітні 2007р. і, як встановлено у суді, на той час її психічний стан ніким із сторін під сумнів не ставився.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, зважуючи на те, що заповіт посвідчений уповноваженою на те особою- привтним нотаріусом Л.І.Гонтар, належних та достовірних доказів того, що мати сторін при складанні оспорюваного заповіту знаходилась в психічному хворобливому стані позивачем не надано, суд приходить до переконання, що позов безпідставний, а відтак задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.3,7 Закону України «Про нотаріат», п.2 Постанови Пленумом Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978р., ст.ст.328,1223,1233-1235,1247 ЦК України та керуючись ст.ст.10 п.3,11 п.1,59,60 п.1,212-213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Л.І.Гонтар про визнання заповіту недійсним- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне судове рішення виготовлене18.03.2016р.

ГоловуючийА. А. Надопта