У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., Вох В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання держаного акта недійсним та поновлення порушеного права на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання держаного акта недійсним та поновлення порушеного права на земельну ділянку - задоволено.

Визнано недійсним, незаконним та скасовано п. 17 додатку №1 рішення ОСОБА_3 міської ради № 724 від 30.03.2001 року „Про передачу ОСОБА_1, проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,093 га для обслуговування будинку №14 по вулиці Коновальця в м. Дубно.

Визнано недійсним, незаконним та скасовано п. 1 рішення ОСОБА_3 міської ради № 392 від 14.04.2003 року „Про внесення змін у рішення

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/22/2016 Головуючий у 1 інстанції : Ралець Р.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

ОСОБА_3 міської ради № 724 від 30.03.2001 року та передачу ОСОБА_1, проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для обслуговування будинку №14 по вулиці Коновальця в м. Дубно.

Визнано недійсним, незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 064119 від 27.05.2003 року виданого на імя ОСОБА_1.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що згідно з договором купівлі-продажу від 11.01.2006 року позивачем було придбано у ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: м. Дубно, вул. Крушельницької, 7, Рівненської обл., загальною площею 0,09 га. Право власності ОСОБА_4 на дану земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю (серія РВ № 00947 від 18.10.1996р.). Проте, як зазначає позивач, при переоформленні документів щодо придбаної ділянки на себе, було начебто виявлено, що ОСОБА_1 було приватизовано частину належної позивачу земельної ділянки. Як стверджує позивач це сталося по причині неправомірних дій відповідача, який рішенням № 724 від 30.03.2001 року спочатку збільшив розмір земельної ділянки ОСОБА_1 із 0,06 га до 0,093 га, а у відповідності до рішення № 392 від 18.04.2003 р. до 0,10 га.

Зазначає, що відповідно до ст. 102 ЗК України (в редакції від 05.05.1993р., що діяла на час видачі державного акта на земельну ділянку позивача) однією із передумов відведення земельної ділянки була обовязковість погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Серед меж земельної ділянки позивача відсутня межа земельної ділянки ОСОБА_1 Натомість земельна ділянка позивача межує із сусідом ОСОБА_1 (праворуч) ОСОБА_5 (вул. Коновальця, 12) про, що останнім було засвідчено особистим підписом на плані земельної ділянки, якою користувався ОСОБА_4 в м. Дубно, по вул. Крушельницької, 7 і яку в подальшому придбав позивач. Отже, придбана позивачем земельна ділянка не межує із ділянкою ОСОБА_1

Судом першої інстанції досліджувалося лише питання правомірності надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки в розмірі 0,10 га, але не досліджувалось питання чи підтверджує державний акт на право приватної власності на землю серія РВ № 00947 від 18.10.1996р., право власності позивача на ту земельну ділянку, на якій він дійсно господарює.

Також зазначає, що згідно наданих відповідачем графічних матеріалів (лист відповідача № 07/02-105 від 21.01.2015р.) навпроти земельної ділянки ОСОБА_1 по вул. Коновальця, 14 відсутня земельна ділянка, що належить позивачу.

Всі суміжні землевласники підтвердили межі земельної ділянки ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі обстеження і погодження меж земельної ділянки від 27.03.2002 р., яка передавалася у його приватну власність. Серед меж земельної ділянки ОСОБА_1 відсутні межі земельної ділянки позивача, що унеможливлює їх накладення.

Крім того, судом було проведено виїзне судове засідання, на якому було здійснено обмір спірних земельних ділянок. Проте, протоколу про огляд доказів за їх місцезнаходженням складено не було, ОСОБА_1 його не підписував. Обміри спірних земельних ділянок не проводилися спеціалістами відповідно до п.2.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010р.

Згідно висновку ОСОБА_3 міського відділу земельних ресурсів № 91 від 15.05.2003р. та висновку управління архітектури, капітального будівництва та земельних питань ОСОБА_3 міської ради № 63 від 21.03.2003р., будь-яких прав третіх осіб та/або обмежень на використання земельної ділянки (розміром 0,10 га) ОСОБА_1 не виявлено.

Вважає, що місцевий суд безпідставно відхилив подані ОСОБА_1 докази та наведені аргументи.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що п. 1 рішення ОСОБА_3 міської ради № 392 від 14.04.2003 року „Про внесення змін у рішення ОСОБА_3 міської ради № 724 від 30.03.2001 року та передачу ОСОБА_1, проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для обслуговування будинку №14 по вулиці Коновальця в м. Дубно є незаконним, оскільки земельна ділянка, за рахунок якої відбулось збільшення земельної ділянки відповідача ОСОБА_1, не була вільною, а належала попередньому власнику земельної ділянки, яка на даний час перебуває у власності позивача.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності оскаржуваного рішення.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що у всіх землевпорядних документах та Державному акті про право власності на землю, виданого на імя ОСОБА_4, відсутні будь-які відомості, які б вказували на те, що земельна ділянка останнього межувала із його земельною ділянкою, а тому не має підстав вважати незаконними рішення ОСОБА_3 міської ради щодо збільшення його земельної ділянки та передачу її йому у власність, на увагу не заслуговують, оскільки як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 міська рада позовні вимоги ОСОБА_2 визнала повністю, підтвердивши при цьому той факт, що вищевказана невідповідність у вказаних документах виникла внаслідок помилки, яка була допущена посадовими особами ОСОБА_3 міської ради, через що збільшення земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 відбулось в тому числі за рахунок земельної ділянки, яка вже перебувала у власності ОСОБА_4

Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

По справі встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, яка до цього належала на праві приватної власності ОСОБА_4 і її розмір складав 0.09 га.

Будь-які рішення щодо вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_4 у встановленому Законом порядку не приймались.

Стаття 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до висновків земельно-технічної експертизи №160212/1, яка була проведена ході апеляційного розгляду справи, земельні ділянки позивача та ОСОБА_1 знаходяться одна навпроти другої і їх фактичне місцезнаходження відповідає Публічній кадастровій карті.

Збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_1 відбулось як за рахунок вільних земель запасу ОСОБА_3 міської ради так і за рахунок земельної ділянки, яка була раніше передана у власність ОСОБА_4

Та обставина, що ОСОБА_2 в момент придбання земельної ділянки у ОСОБА_4 належним чином не пересвідчився на предмет того, чи відповідають фактичні межі придбаної земельної ділянки Державному акту про право власності на землю серія РВ 00947 від 16 червня 1995 року, на розсуд колегії суддів, жодним чином не означає, що позивач придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку у меншому розмірі, ніж це зазначено у вищевказаному Державному акті.

Із Державного акту про право власності на землю, який був виданий на імя ОСОБА_4 дійсно вбачається, що земельна ділянка останнього по цьому документу дійсно не межує із земельною ділянкою ОСОБА_1, але по справі одночасно встановлено, що всі інші суміжні землевласники чи землекористувачі зазначені вірно, а тому доводи сторони відповідача ОСОБА_1 про те, що має місце зміщення земельних ділянок в ту чи іншу сторону, на увагу не заслуговують.

Визнаючи заявлений позов у повному обсязі ОСОБА_3 міська рада вказала, що зазначення у Державному акті про право власності на землю, виданого на імя ОСОБА_4, в якості суміжного землекористувача ОСОБА_8, а не ОСОБА_1, відбулось внаслідок помилки, яка виникла з вини відповідних посадових осіб Дубенсьскої міської ради при розподілі земельних ділянок між громадянами та виготовлені відповідної землевпорядної документації.

Крім того, сторона відповідача ОСОБА_1 не спромоглась надати ґрунтовні пояснення з приводу того, чому збільшення земельної ділянки ОСОБА_1 відбувалось у декілька етапів, зокрема, чому останньому спочатку було додатково надано рішенням Дубеньської міської ради від 30 березня 2001 року 0.033 га, а потім рішенням від 18 квітня 2003 року № 392 його земельна ділянка була ще збільшена до 0.10 га, при тому, що земельна ділянка ОСОБА_4 була передана у власність набагато раніше ніж ОСОБА_1 і останній мав бути обізнаним і з тим, хто фактично є його суміжним землекористувачем навпроти.

З огляду на те, що якби з боку ОСОБА_3 міської ради не були допущені помилки при оформленні землевпорядної документації у земельному масиві, в якому на даний час знаходяться земельні ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_1, то останній, відповідно до фактичних обставин справи, мав би можливість отримати у власність земельну ділянку не більше ніж 0.09 га, а не 0.1 га.

Приймаючи до уваги, що на даний час у користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 загалом знаходиться у фактичному користуванні земельна ділянка 0.18 га, а її половина складає 0.09 га, що відповідає Державному акту про право власності на землю, який у свій час був виданий ОСОБА_4, тому, на переконання колегії суддів, єдиний вірний шлях до розвязання спору у даній цивільній справі, який забезпечить належний баланс прав та інтересів всіх сторін у даній цивільній справі, є скасування п. 1 рішення ОСОБА_3 міської ради № 392 від 14.04.2003 року „Про внесення змін у рішення ОСОБА_3 міської ради № 724 від 30.03.2001 року», що дасть можливість виправити всі раніше допущені помилки ОСОБА_3 міської ради та відновити порушене право позивача.

Відновити порушене право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0.09 га, в інший спосіб, колегія суддів не вбачає і жодна із сторін у справі також не вказує на наявність такої можливості, окрім тієї, щоб залишити все так як є, але це вже буде суперечити засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Дубенського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_9