№ 207/4297/15-ц
№ 2/207/182/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Плохій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

25 вересня 2015 року позивачі звернулись в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 87 по провулку Ярославському, 2 в м. Дніпродзержинську. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що спірна квартира з 2 жилих кімнат не приватизована, за вказаною адресою зареєстровані і мешкають позивач ОСОБА_1, її син ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_3, який є сином позивача ОСОБА_2 та внуком ОСОБА_1, у квартирі не мешкає з червня 2005 року по теперішній час, коли його мати після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 забрала відповідача, який на той час був неповнолітнім, та переїхала за іншим місцем проживання. Однак відповідач на даний час залишається зареєстрований за вказаною адресою, чим створює для позивачів перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, оскільки вони самостійно сплачують комунальні послуги, за власні кошти підтримують житло у належному стані, наявність реєстрації відповідача є перешкодою у отриманні пільг та субсидій, тому вимушені була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позові, та просили їх задовольнити; позивач ОСОБА_2 подав письмову заяву до суду щодо підтримання ним позову та просив розглянути справу без його участі. В судовому засіданні позивачка пояснила, що мати відповідача у червні 2005 року виїхала зі спірної квартири, забрала усі свої речі та малолітнього на той час ОСОБА_3, з цього часу жодних намагань вселитись до квартири та проживати у ній, утримувати її ні з боку відповідача, ні його матері, не було; перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинилось, він забезпечений житлом і мешкає разом з матір`ю, звертались раніше до суду з аналогічними позовними вимогами, однак у позові було відмовлено оскільки позов було подано менше ніж за шість місяців з дня досягнення повноліття відповідачем. На даний час відповідач не робив жодних спроб вселитись до квартири, його речей у ній немає, перешкоду у користуванні йому не чинять, матеріально житло він не утримує.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, погодився, що на даний час житлом забезпечений, оскільки проживає з матір`ю та бабусею у трикімнатній квартирі на пр. Ювілейному у м. Дніпродзержинську; у спірній квартирі дійсно не живе з 2006 року, однак хотів би залишатись там зареєстрованим і проживати, з батьком позивачем ОСОБА_2 - стосунки неприязні, спілкувався з ним телефоном, але спроб до вселення у квартиру не робив, участі в утриманні квартири не приймає, так як не проживає у ній; хто сплачує за утримання квартири і як впливає його реєстрація у ній на сплату комунальних послуг не знає; з позовом про вселення до спірної квартири ні сам, ні його мати в його інтересах не звертались, на даний час такий позов не заявляє.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснили, що є сусідами позивачів, мешкають в одному будинку та підїзді, свідкам відомо, що у спірній квартирі тривалий час понад десять років мешкають лише позивачі, відповідач мешкав у дитячому віці, а після розлучення батьків переїхав за іншою адресою разом з матір`ю, з того часу у спірній квартирі не проживав і спроб примусово вселитись не робив, наскільки відомо свідкам, перешкод у користуванні житлом позивачі йому не створювали.

Суд, взявши до уваги позицію позивачів, відповідача, вислухавши свідків, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, спірна квартира АДРЕСА_1 складається з двох жилих кімнат і не приватизована, квартиронаймачем є ОСОБА_1, що вбачається з копії особового рахунку; за вказаною адресою зареєстровані і мешкають позивач ОСОБА_1, її син позивач ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_3, який є сином позивача ОСОБА_2 та внуком ОСОБА_1, у квартирі не мешкає з 2006 року по теперішній час, що видно з актів про не проживання від 10.04.2015 року, 11.06.2015 року, 17.09.2015 року (л.с.7, 8, 9). Як видно з рішення Баглійського районного суду від 04.04.2006 року (л.с.6), матір відповідача ОСОБА_7 визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою, рішення суду набрало законної сили у встановленому порядку. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, його дружина разом з неповнолітнім відповідачем переїхала за іншим місцем проживання, до спірного житла вони не вселялись. Питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини між батьками не вирішувалось у судовому порядку, тобто відповідач за взаємною згодою батьків мешкав з матір`ю з 2006 року, визнав це у суді, продовжує проживати за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, вказана квартира трикімнатна, досягнувши віку повноліття, до спірної квартири не вселявся і не брав участі у витратах на її утримання, позову щодо вселення у суді не заявив, визнавши фактично обставини позову, так як не заперечував, що дійсно не мешкає у спірній квартирі з 2006 року по теперішній час без поважних причин і не несе витрат на її утримання. Реєстрація відповідача створює для позивачів перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, оскільки вони самостійно сплачують комунальні послуги, за власні кошти підтримують житло у належному стані, наявність реєстрації відповідача є перешкодою у отриманні пільг та субсидій, тому вимушені була звернутися до суду з даним позовом. Позивач ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї групи.

У відповідності до ст. 64 Житлового кодексу України, повнолітні члени сім'ї наймача квартири, яка перебуває у державному житловому фонді, зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири.

Згідно ст. ст. 70, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача та членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а при відсутності понад вказаний строк без поважних причин вони можуть бути в судовому порядку визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Виходячи з викладеного, суд враховує, що наявність неприязних стосунків між сторонами при відсутності будь-яких спроб вселення до спірного житла з боку відповідача не створювала йому перешкод у користуванні цим житлом, позовних вимог щодо вселення до спірної квартири відповідач не заявляв і не заявив під час розгляду даного спору, не мешкає у спірній квартирі понад шість місяців з часу досягнення ним повноліття, на даний час йому виповнилося 19 років (л.с.10), обов`язку брати участь у витратах по утриманню квартири не виконував і не виконує, тому суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Судові витрати з урахуванням обставин справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів солідарно у розмірі судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., сплаченого при зверненні до суду.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 64, 70, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 87 по Ярославському провулку, 2, в м. Дніпродзержинську, що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно судові витрати судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий у справі ОСОБА_8