Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/354/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.,

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ПАТ «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання недійсними договорів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання недійсними договорів.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що 15.07.2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0 та договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 17.01.2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11.04.2012 року кредитний договір від 15.07.2008 року № 0 визнано недійсним.

Позивач зазначив, що так як кредитний договір визнано недійсним то договір іпотеки від 15.07.2008 року є також недійсним.

Позивач зазначив, що відповідно до договору факторингу від 12.12.2011 року №1 ПАТ «УкрСиббанк» продано ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 15.07.2008 року, а так як кредитний договір визнаний недійсним то і договір факторингу в частині відступлення права вимоги за таким договором є недійсним.

Позивач зазначив, що договір споживчого кредиту від 15.07.2008 року є валютним, а ТОВ «Кей-Колект» як фінансова установа не має генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, тому ТОВ «Кей-Колект» не має права здійснювати валютні операції.

Позивач просив суд визнати недійсним договір факторингу від 12.12.2011 року №1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.07.2008 року,визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2008 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 визнати недійсним договір іпотеки від 15.07.2008 укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2015 року позов задоволено.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 15.07.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого ОСОБА_2 надано грошові кошти в сумі 47 933 долари США (а.с.58-66).

Для забезпечення виконання вказаного договору 15.07.2008 року між ОСОБА_2 і АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передано в іпотеку житловий будинок за адресою: Кіровоградська область та район, с. Соколівське, пров. Слави, 3 (а.с.67-72).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу №1, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» продано (відступлено) ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.07.2008 року (а.с.8-13).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» передано ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за договором іпотеки від 15.07.2008 року (а.с.14-17).

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2012 року договір про надання споживчого кредиту №0 укладений 15.07.2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 визнано недійсним і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти в сумі 306025 грн. 63 коп. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11.04.2012 року скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2012 року та стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти в сумі 300 432 грн. 46 коп., а в іншій частині рішення залишено без зміни (а.с.4-7).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог ст.ст.203 ч.1, 215 ч.1,3 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд першої інстанції встановив, що згідно вимог ст.548 ч.2 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню; недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог та зазначив, що оскільки кредитний договір судом визнано недійсним, то договір іпотеки, який укладено для забезпечення виконання кредитного договору, а також решта укладених договорів предметом яких є кредитний договір, підлягають визнанню недійсними.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо в повному обсязі.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є визнання недійсними договору факторингу від 12.12.2011 року №1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.07.2008 року, договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2008 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договору іпотеки від 15.07.2008 укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

Пленум Верховного Суду України Постановою від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що оскільки кредитний договір судом визнано недійсним, то відповідно договір іпотеки, який укладено для забезпечення виконання кредитного договору, а також решта укладених договорів предметом яких є кредитний договір, підлягають визнанню недійсними.

Суд першої інстанції послався на норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини , зокрема на частину 1 статті 203, частину 1, 3 статті 215ЦК України, частину 2 статті 548 ЦК, статтю 3 Закону України «Про іпотеку» .

Колегія суддів погодилась з судом першої інстанції в частині застосування норм матеріального права які регулюють спірні правовідносини однак дійшла висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок задовольняючи позов мотивуючи свій висновок тим, що оскільки договір за основним зобов'язання було визнано судом недійсним то відповідно решта укладених договорів предметом яких є кредитний договір, підлягають визнанню недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

Визнаючи недійсним договір факторингу від 12.12.2011 року №1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.07.2008 року, договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги суд першої інстанції не звернув уваги , що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на момент укладення договорів які є предметом судового розгляду було допущено порушення норм матеріального права виходячи із вимог статей 215, 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 548 ЦК України виконання зобов'язання(основного зобов'язання) забезпечується якщо, це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення , якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» - іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінченням строку дії іпотечного договору.

Матеріалами справи підтверджується , що 15.07.2008 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0 та договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 17.01.2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11.04.2012 року кредитний договір від 15.07.2008 року № 0 визнано недійсним.

Встановлене свідчить , що оскільки вище зазначений кредитний договір визнано недійсним то як наслідок основне зобов'язання за даним кредитним договором припинилось то відповідно і іпотека припиняється в силу статті статей 3,17 Закону України «Про іпотеку» частини 1, 2 статті 548 ЦК України.

Визнавати недійсним договір іпотеки в даному випадку немає необхідності оскільки зазначений договір припинив свою дію відповідно до норм діючого законодавства.

Нормою матеріального права, зокрема статтею 1057-1 ЦК України визначені правові наслідки недійсності кредитного правочину.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину , передбачені частиною першою статті 216 УК , та визначає грошову суму , яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір , в якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя ,суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішення суду про визнання кредитного договору кошти у розмірі , визначеному судом , будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно.

Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув увагу на зазначені обставини.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема суд при розгляді справи не встановив дійсні обставини справи не визначився з предмет спору, не в повному обсязі застосував норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини, що як наслідок потягло за собою постановлення рішення, яке не ґрунтується на законі.

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання недійсними договору факторингу від 12.12.2011 №1 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.07. 2008 , договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2008 укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 визнання недійсним договору іпотеки від 15.07.2008 укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2» - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» - задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» - задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання недійсними договору факторингу від 12.12.2011 №1 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в частині продажу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.07. 2008 , договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2008 укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 визнання недійсним договору іпотеки від 15.07.2008 укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2» - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: