Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 21 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір на суму 100 657 грн 60 коп. зі строком повернення до 20 квітня 2015 року. На забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору відповідачем в заставу банку передано автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 77 992 грн 77 коп., просив суд передати в заклад банку шляхом вилучення зазначений автомобіль та звернути стягнення на предмет застави шляхом надання права банку укладати від імені власника договір купівлі-продажу з будь-якою іншою особою-покупцем.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_3 належне йому на праві власності заставлене майно - автомобіль Chevrolett Aveo 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 21 квітня 2008 року в розмірі 77 992 грн 77 коп. звернуто стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль Chevrolett Aveo 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 21 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 100 657 грн 60 коп. строком до 20 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 21 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач свої зобов'язання перед кредитором не виконав, внаслідок чого станом на 06 травня 2009 року утворилася заборгованість у сумі 77 992 грн 77 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із їх обґрунтованості.

Проте такого висновку суди дійшли із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з правилами чч.1, 4 ст. 74 та ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення завчасно. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судової повістки (п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції 08 червня 2011 року. Сам по собі факт направлення відповідачу повідомлення про розгляд справи таким доказом бути не може, оскільки в справі відсутні будь-які дані про вручення повідомлення відповідачеві.

Проте, 08 червня 2011 року справа була розглянута судом першої інстанції і було ухвалено заочне рішення про задоволення позову.

В заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що у зв'язку із неналежним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання він був позбавлений права подати свої заперечення на позов і, зокрема, заяву про застосування позовної давності щодо нарахованої банком пені у відповідності до вимог ст. 258 ЦК України, а також заперечення щодо розміру заборгованості, однак судами таким доводам відповідача оцінки надано не було.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 17, 19 Постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснив, що перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце у випадках зазначення у судовому рішенні певних обставин (фактів), які не підтверджені доказами, їх недостатність, недостовірність та (або) суперечливість, відсутність мотивів прийняття чи неприйняття доказів тощо.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

В апеляційній скарзі відповідач, крім іншого, посилався на те, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, чим позбавив його конституційного права приймати участь у її розгляді, подавати заперечення на позов, робити заяви, у тому числі про сплив позовної давності та користуватися іншими процесуальними правами, неправильно визначив розмір кредитної заборгованості та необґрунтовано задовольнив позов.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 10, 212-215, 303, 315 ЦПК України обставини справи з'ясували неповно, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірили; не встановили дійсний розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням доводів відповідача щодо спливу позовної давності за окремими платежами та нарахуваннями та безпідставного підвищення банком процентної ставки за користування кредитом; не сприяли всебічному з'ясуванню обставин справи, доводи та заперечення відповідача щодо неправильного визначення розміру заборгованості не спростували та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК Україниє підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін