АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6436/15-ц Номер провадження 22-ц/786/801/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про порушення зобов'язань по договору та повернення завдатку,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про порушення зобов'язань по договору та повернення завдатку відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову. Вважає, що саме з вини відповідача сторонами не було в строк укладено договір купівлі-продажу, що є підставою для стягнення суми завдатку та суми збитку за відмову від виконання умов договору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 згідно договору дарування від 21 листопада 2002 року є власником квартири АДРЕСА_1.

27 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про завдаток та наміри №5150, за умовами якого сторони дійшли згоди, що для забезпечення точного і належного виконання домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу квартири завдаткодавець ОСОБА_2 передає завдаткодержателю ОСОБА_3 завдаток у розмірі 1000 у.о. (еквівалент тисяча дол. США).

Вказані кошти були отримані в день укладення договору ОСОБА_3 від ОСОБА_2

Пунктом 9 договору про завдаток та наміри сторони визначили строк оформлення договору купівлі-продажу належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 не пізніше 25 січня 2014 року.

Пунктом 7 договору передбачено, що у випадку відмови завдаткодержателя від продажу даного об'єкту нерухомості після внесення завдатку, чи порушення умов даного договору завдаткодержатель зобов'язаний повернути завдаткодавцю завдаток у подвійному розмірі. При цьому вказану суму завдаткодержатель зобов'язується сплатити протягом одного дня з дня отримання вимоги від завдаткодавця.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначав, що в обумовлений сторонами строк договір купівлі-продажу укладений не був з вини продавця, яка неодноразово не надавала нотаріусу необхідні для оформлення договору документи, що в свою чергу унеможливило виконання договору в передбачений строк, а відтак є правовою підставою для стягнення суми завдатку у подвійному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про відповідність дій заставодержателя умовам договору, натомість встановив необґрунтоване ухилення позивача від укладенні договору, що свідчить про відсутність підстав для застосування передбачених ст.571 ЦК України наслідків.

З вказаним висновком не може погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Як визначено ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Між тим, укладений 27 грудня 2013 року договір про завдаток та наміри нотаріально посвідчений не був, фактично укладений в простій письмовій формі за наданим працівниками агенції «Експерт» зразком, що свідчить про його нікчемність, а відтак жодних правових наслідків він не породжує, у зв'язку з чим внесені позивачем кошти не можуть розглядатись як спосіб виконання зобов'язань, тобто як завдаток.

Оскільки недійсний правочин відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

На зазначені вимоги закону, суд першої інстанції належної уваги не звернув, спірні правовідносини вирішив не на підставі наведених положень Цивільного Кодексу України, що призвело до невірного вирішення справи.

За вказаних обставин, судове рішення підлягає скасуванню, з постановленнями по справі нового рішення про часткове задоволення позову, позаяк отримані завдаткодержателем ОСОБА_3 1000 у.о. (доларів США) за своєю правовою природою є авансом, тому останній підлягає поверненню ОСОБА_2 в розмірі 24848 грн. 95 коп., що є еквівалентом 1000 дол. США.

З огляду на часткове задоволення як апеляційної скарги так і позовних вимог, та враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути відповідно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 546 грн. 76 коп.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про порушення зобов'язань по договору та повернення завдатку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 24848 грн. 95 коп. суми авансу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 546 грн. 76 коп. в порядку статті 88 ЦПК України,

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :