Справа №587/148/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/550/16 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості по орендній платі, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому доводить, що всупереч умовам договору оренди землі, відповідач здійснював нарахування орендної плати без урахування усіх належних до врахування індексів інфляції, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем сукупно за 2011-2013 роки в сумі 2197,27 грн.

Крім того вказує, що орендар не платив орендну плату позивачу у 2011 - 2012 роках, чим порушив умови договору оренди. Частково орендна плата була сплачена лише в листопаді 2013 року. Отже вважає, що систематична несплата орендної плати є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ Агрофірма «Косівщинська» за 2011-2012 роки була виплачена позивачу з порушенням визначених договором строків, але в повному обсязі й з урахуванням втрат від інфляції та пені, а за 2013 рік була виплачена своєчасно і у повному обсязі. Сам лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений статтями 141, 143 Земельного кодексу України.

Зокрема, п. «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 2,72 га, рілля, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

04 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «АФ «Косівщинська» укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу вказану земельну ділянку, строком на 5 років на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

11 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 83.

12 грудня 2006 року земельна ділянка передана позивачем та прийнята відповідачем в натурі у довгострокову оренду згідно акту приймання - передачі земельної ділянки.

Крім того, в п. 14 Договору зазначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 21 договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені Договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного Договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного Договору оренди землі укладено Додатковий договір, який 26 грудня 2010 року за № 52 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Пунктом 1.2 Додаткового договору викладено в новій редакції п. 8 Договору оренди землі та збільшено до 10 років строк оренди, а пунктом 1.3 Додаткового договору внесено зміни до п. 9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Станом на 27 листопада 2013 року відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2011-2013 роки у розмірі 3425 грн. 78 коп., відтак прострочка з виплати орендної плати за 2011 рік становить 729 днів та за 2012 рік 331 день.

Тому, враховуючи час прострочення, показник індексу інфляції (2011 рік - 104,6%, 2012 рік - 99,8%, 2013 рік -100,5%), розмір пені 0,01% позивачу належало до виплати 3632 грн. 19 коп.

Проте, враховуючи передбачені ст.16 Податкового кодексу України відрахування із зазначених сум у розмірі 15% податоку з доходів фізичних осіб, до виплати ОСОБА_3 за 2011 рік - 2013 роки належало 2908 грн. 38 коп., а фактично позивачу виплачено 3425,78 грн.

Отже, за встановлених фактичних обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність факту лише неналежного виконання орендарем умов договору щодо строків виплати орендної плати за землю, та відсутності факту несплати взагалі орендної плати як підстави для розірвання договору, а також відсутності заборгованості за користування землею.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності обрахування розміру орендної плати з врахуванням індексу інфляції починаючи з 2006 року не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи, оскільки спірними періодами є обрахування заборгованості з 2011 року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -