БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/269/16-ц
провадження № 2/361/903/16
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

18 березня 2016 р. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Селезньової Т.В.,

при секретарі - Коваль А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Фактор» про визнання майнового права на частку в обєкті незавершеного будівництва, визнання права на отримання обєкту інвестування в натурі та права власності на майнове право вимоги оформлення права власності на житлову квартиру,-

встановив :

Позивачка просить суд визнати за нею майнове право на частку в обєкті незавершеного будівництва у розмірі інвестованих коштів у квартиру за будівельним № 272 на 12 поверсі у 3 секції, загальною площею 44,5 кв.м, у будинку, що будується, за адресою: Київська область, м.Бровари, вул.Черняховського, будинок № 21-Б, та на отримання в натурі обєкта інвестування проінвестованої квартири та визнати право власності на майнове право вимоги оформлення права власності на вищевказану житлову квартиру, мотивуючи тим, що в порушення умов укладеного сторонами договору № 272 від 24.04.2013 р. про участь у спільному будівництві житлового будинку відповідач ТОВ «Т-Фактор» будинок не добудував, затримує виконання своїх договірних зобовязань, та квартиру у її власність не передав.

Позивач просив розглянути справу без його часті в заочному порядку згідно його заяви, на задоволенні позовних вимог наполягав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, завчасно, рекомендовані листи направлялись за адресою місцезнаходження товариства згідно витягу з ЄДР, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, заяв про відкладення або розгляду справи без його участі не подав. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав:

11 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» і ОСОБА_1 був укладений попередній договір № 40.

Відповідно до п.1 попереднього договору сторони зобовязались у майбутньому у строк до 01.10.2009 р. укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) на умовах, визначених цим договором. Предметом основного договору купівлі продажу у відповідності до п.2.2 попереднього договору є квартира № 272, що знаходиться на 12 поверсі, загальною площею 42,85 кв.м, по вул. Черняхівського, 21-Б в місті Бровари Київської області. Предмет основного договору купівлі продажу належить ТОВ «Північзахідтрансбуд» на підставі договору № 2/Ч про пайову участь від 16.08.2007 р. Згідно п.2.3 попереднього договору, вартість предмету основного договору (квартири) становить 394220,00 грн. з розрахунку 9200,00 грн. за один метр квадратний.

У п. 2.6 попереднього договору сторони домовилися про попередню оплату ціни предмету договору в сумі 118266,00 грн. до 11.03.2008р., 39422,00 грн. до 15.05.2008 р., 39422,00 грн. до 15.06.2008 р., 39422,00 грн. до 15.07.2008 р., 39422,00 грн. до 15.08.2008 р., 39422,00 грн. до 15.01.2009 р., 39422,00 грн. до 15.02.2009 р., 39422,00 грн. до 15.03.2009 р.

З квитанції №24 від 11.03.2008 р. вбачається, що позивач, у відповідності до п.2.6 договору сплатила ТОВ «Північзахідтрансбуд» внесок у розмірі 118266,00 грн. в рахунок інвестування житла за договором № 40 від 11.03.2008 р.

08 квітня 2008 року на підставі додаткової угоди до попереднього договору № 40 від 11.03.2008 р. сторонами договору внесено зміни до п 2.3 та п.26 договору, зокрема:

пункт 2.3 викладено у такій редакції: «за домовленістю сторін вартість предмету основного договору становить 411410 грн., в тому числі ПДВ 68568,33 грн., із розрахунку за 21,42 кв.м площі по ціні 9200 грн. за метр квадратний та за 21,43 кв.м площі по ціні 10000 грн. за один метр квадратний.»; пункт 2.6 викладено у такій редакції: «сторони домовились про попередню оплату ціни предмету договору в сумі: до 08.04.2008р. 197110 грн., до 15.08.2008 р. 42800 грн., до 15.09.2008 р. 42800 грн., до 15.01.2009 р. 42800 грн., до 15.02.2009 р. 42800 грн., до 15.03.2009 р. 42800 грн.».

З квитанцій від 31.03.2008 р., 07.04.2008 р, 07.07.2008 р., 13.08.2008 р., 09.02.2009р. вбачається, що позивачка сплатила 44422 грн., 34422 грн., 42800 грн., 42800грн., 42800 грн. відповідно, у відповідності до умов договору, в рахунок поетапної оплати виконання робіт по будівництву квартири.

16 листопада 2010 р. між ТОВ «Північзахідтрансбуд» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1, якою внесено зміни до п.1.1 попереднього договору № 40, за якою ТОВ «Північзахідтрансбуд» зобовязувалось у майбутньому, в третьому кварталі 2011 р., укласти з ОСОБА_1 договір купівлі продажу квартири (основний) договір.

З квитанцій від 19.01.2011 р. вбачається, що позивачка сплатила 10000 грн., у відповідності до умов договору, в рахунок поетапної оплати виконання робіт по будівництву квартири.

24 жовтня 2011 року між позивачем та ТОВ «Т-Фактор» укладено договір № 40-ф про участь у спільному будівництві житлового будинку в м.Бровари по вул.Черняхівського, 21-Б.

Відповідно до пп. 2.1, 2.2 договору ТОВ «Т-Фактор» як правонаступник ТОВ «Північзахідтрансбуд» зобовязалось добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати обєкт нерухомості у власність ОСОБА_1 до 31.12.2011 року.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. договору внеском ТОВ «Т-Фактор» у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку; внеском позивача у спільне будівництво житлового будинку є належна йому частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання Договору. Згідно з п.п. 2.5 вартість внеску ОСОБА_1 станом на момент підписання договору становить 394220 грн. з розрахунку 9200 грн. за 1 кв.м.

Після здійснення остаточних розрахунків ТОВ «Т-Фактор» зобовязалося передати позивачу обєкт нерухомості і всі необхідні документи для оформлення ним права власності на квартиру (п. 3.1.6 договору).

Відповідно до пп. 5.1, 5.2 договору про участь у будівництві цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до моменту передачі ТОВ «Т-Фактор» обєкта нерухомості у власність ОСОБА_1, після виконання своїх зобовязань сторонами.

24 квітня 2013 року між позивачем та ТОВ «Т-Фактор» укладено договір № 272 про участь у спільному будівництві житлового будинку в м.Бровари по вул.Черняхівського, 21-Б.

Предметом договору, у відповідності до п.1.2 є квартира № 272, що знаходиться у третій секції на 12 поверсі, загальною площею 44,5 кв.м, по вул. Черняхівського, 21-Б в місті Бровари Київської області. Відповідно до пп. 2.1, 2.2 договору ТОВ «Т-Фактор» як правонаступник ТОВ «Північзахідтрансбуд» зобовязалось добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати обєкт нерухомості у власність ОСОБА_1 у ІІ кварталі 2014 року. Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. договору внеском ТОВ «Т-Фактор» у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку; внеском позивача у спільне будівництво житлового будинку є належна йому частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання Договору. Згідно з п.п. 2.5, 2.5.1 загальна вартість обєкта нерухомості станом на моент підписання договору становить 407915 грн.; вартість внеску ОСОБА_1 станом на момент підписання договору становить 378310 грн. У відповідності до п.2.6 договору ОСОБА_1 зобов'язалась внести 15910 грн. на протязі місяця з моменту відновлення будівництва, 13695 грн. на протязі 5 банківських днів з моменту здачі будинку в експлуатацію.

Після здійснення остаточних розрахунків ТОВ «Т-Фактор» зобовязалося передати позивачу обєкт нерухомості і всі необхідні документи для оформлення ним права власності на квартиру (п. 3.1.6 договору).

Відповідно до пп. 5.1, 5.2 договору про участь у будівництві цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до моменту передачі ТОВ «Т-Фактор» обєкта нерухомості у власність ОСОБА_1, після виконання своїх зобовязань сторонами.

Таким чином, позивач належним чином та своєчасно виконав зобовязання за договором № 272 від 24.04.2013 р., оплатив визначену сторонами у договорі вартість обєкта нерухомості.

Проте, всупереч умовам п. п. 2.2, 3.1.6 зазначеного договору відповідач ТОВ «Т-Фактор», який є правонаступником ТОВ «Північзахідтрансбуд», своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконав, у встановлений сторонами строк, а саме до теперішнього часу, житловий будинок не добудував та обєкт нерухомості у власність позивача не передав.

За змістом ст. ст. 177, 190 ЦК України майнові права є обєктами цивільних прав.

У ч. 2 ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права, зокрема права вимоги.

Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 зазначив, що майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Згідно із ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону обєктами інвестиційної діяльності можуть бути також майнові права.

За змістом ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України.

У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом положень ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

У ч. 1 ст. 178 ЦК України встановлено, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права.

Враховуючи, що відповідач своїх зобовязань в обумовлені договором строки не виконав, не створив майно, у створення якого позивачем були інвестовані кошти, і проінвестований обєкт нерухомості у власність позивачу не передав, суд дійшов висновку, що позивач як добросовісний учасник договору, який виконав договір, має право вимагати від відповідача виконання договору і зобовязань, що виникли у нього за договором, має право захищати порушені права у визначений ним спосіб. Суд дійшов висновку, що позов в даній частині є обґрунтований, і є підстави для визнання за позивачем майнових прав на проінвестований ним конкретно визначений обєкт у розмірі вартості внеску 378310 грн.

Вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права на отримання вказаної квартири в натурі у майбутньому після створення цього нерухомого майна охоплюються визнанням за позивачем майнових прав на квартиру, яке включає в себе право на отримання (володіння та користування) обєктом власності. Тому вимоги в цій частині також слід задовольнити.

Щодо позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 Л,М. права власності на майнове право вимоги оформлення права власності на вищевказану житлову квартиру № 272, що знаходиться у 3 секції на 12 поверсі, загальною площею 44,5 кв.м, по вул. Черняхівського, 21-Б в місті Бровари Київської області, то такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Закон не передбачає визнання права власності на майнові права. Майнове право є речовим правом на отримання певного майна (речі) у власність у майбутньому, і дані поняття не є ідентичними як за змістом, так і за правовими наслідками. Майнове право є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав, є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Право власності може бути визнаним і існувати лише відносно певного, конкретно визначеного створеного майна (речі), а не відносно інших прав, в тому числі і не відносно майнових прав на майно, яке буде створено. Право власності на нерухоме майно може бути визнане за особою лише за умови, що його створення (зокрема будівництво) є завершеним. Згідно з ч.?2 ст.?331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає обєктом цивільних правовідносин, в тому числі і обєктом права власності певної особи, з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації. Таким чином, відсутні законні підстави для визнання права власності на майнові права, як того просить позивач. В цій частині у позові слід відмовити.

Враховуючи, що суд позов задовольняє частково, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню, відповідно до ст.88 ЦПК України - пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи розмір заявлених і задоволених позовних вимог, слід вважати, що суд задовольняє позовні вимоги на 66,66 % від заявлених, тому понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 3784 грн. - підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 66,66 %, тобто 2522,41 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права на квартиру № 272, що знаходиться у 3 секції на 12 поверсі, загальною площею 44,5 кв.м, за адресою: Київська область, м.Бровари, вул.Черняховського, будинок № 21-Б, у розмірі вартості внеску в сумі 378310 грн. (триста сімдесят вісім тисяч триста десять гривень), в тому числі право на отримання обєкту інвестування в натурі після його створення;

в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Т-Фактор на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2522,41 грн. (дві тисячі пятсот двадцять дві гривні сорок одна копійка).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання даної заяви. Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Т.В. Селезньова