РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/990/16-ц

25 жовтня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

секретар судового засідання Шепель Ж.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що всередині грудня 2013 року відповідач зловживаючи довірою, з метою безповоротного заволодіння коштами, не маючи на меті повернути кошти, з корисливих мотивів, отримала від неї в позику грошові кошти в сумі 11000 доларів США (за курсом НБУ становить 275000 грн.), які зобовязувалася повернути через 6 місяців. На підтвердження того, що ОСОБА_4 поверне кошти надала в подальшому письмову розписку про взяті на себе зобовязання. Однак у передбачений термін ОСОБА_4 свої зобовязання не виконала. Посилаючись на вимоги ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідачки заборгованості в розмірі 11000 доларів США (за курсом НБУ становить 275000 грн.) та сплачений судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав із підстав викладених у позові, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог позивача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони не підтверджені жодними письмовими доказами і є надуманими, його довірителька категорично заперечує факт отримання будь-яких грошових коштів у позику від позивача, а тому просив суд у позові відмовити.

Допитана в судому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що була присутня у грудні 2013 року у приміщені кухні по вул. Лятуринської, 49 в м. Костопіль при переданні позивачем у позику коштів в сумі 11000 доларів США відповідачці на строк 6 місяців та написання останньою розписки, однак вона коштів не перераховувала та не читала зміст розписки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив суду, що у грудні 2013 року був у гостях в приміщені будинку по вул. Лятуринської, 49 в м. Костопіль, і йому відомо, що одній із кімнат будинку ОСОБА_3 передавала ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_7 у позику кошти в сумі 11000 доларів США. Однак сам факт передачі коштів не бачив, проте бачив, як останні вийшли із кімнати в зал та перераховували гроші на дивані та ОСОБА_4 писала розписку за столом, яка зберігалася в даному будинку. Свідками даної події також були присутні у залі сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_5, а також ОСОБА_9 і ОСОБА_7. Однак на даний час розписка зникла, і це встановилося після розірвання його шлюбу із донькою відповідачки, і остання відмовляється віддавати позику.

ОСОБА_9 в судовому у відповідності до ст.63 Конституції України відмовляється від наданні будь-яких показів, оскільки відповідач є її матірю.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що в грудні місяці у приміщенні кухні у будинку по вул. Лятуринської, 49 він бачив як позивач ОСОБА_3 передала відповідачу ОСОБА_4 11 000 доларів США. Вказав, що ОСОБА_4 на тумбочці писала розписку, зміст розписки їй диктувала ОСОБА_3, однак самої розписки свідок ОСОБА_8 не читав і що було написано в ній він не бачив, лише чув те, що диктувала ОСОБА_3 Також зазначив, що чув як ОСОБА_4 обіцяла повернути позичені кошти упродовж 6 місяців, а якщо не матиме коштів віддати, то продасть машину і отримані кошти поверне ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_7 показала, що вона була присутня під час передачі коштів у розмірі 11 000 доларів США, які були по 100 купюр, її дочкою ОСОБА_3 для ОСОБА_4 Дана подія відбувалася в кухні у будинку № 49 по вул. Лятуринської, що в м . Костопіль. Конкретно свідок дати не зазначила, оскільки пройшло вже три роки, вказала, що можливо подія відбувалася літом. Зазначила, що за столом в момент передачі коштів були присутні ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказала, що під час передачі коштів ОСОБА_4 написала розписку, що зобовязується повернути позичені гроші упродовж 6 місяців, також зазначила, що ОСОБА_4 сиділа за столом не біля неї, тому зміст того, що писала ОСОБА_4 вона не бачила.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачкою вказано, що між нею та відповідачкою всередині грудня 2013 року був укладений договір позики за умовами якого ОСОБА_3 надала у позику ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 11000 доларів США (за курсом НБУ становить 275000 грн.), які остання зобовязувалася повернути через 6 місяців, що було підтверджено розпискою.

На підтвердження своїх позовних вимог посилається на покази свідків та висновок інспектора Костопільського відділу ГУНП в Рівненській області від 29.04.2016 року.

Зі місту висновку інспектора Костопільського відділу ГУНП в Рівненській області від 29.04.2016 року, який ґрунтується на поясненнях відповідачки, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 та допитаних ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вбачається, що останні при їх допиті вказували на те, що позивач на усній домовленості позичила відповідачці кошти в сумі 11000 доларів США, а опитана Архипчук (на той час Миронова) Н.М. заперечувала факт отримання даних коштів, вказувала, що відомості зазначені ОСОБА_3 у поданій до поліції заяві надумані та вказані у звязку із виникнувшими неприязними стосунками між ними, теж підтвердила і ОСОБА_9 (а.с. 28).

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.

Однак, стороною позивача не надано належного письмового доказу, що договір позики між нею та відповідачкою був укладений в письмовій формі, як це передбачено статтею 1047 ЦК України, оскільки вказана ОСОБА_3 у позовній заяві сума позики у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У відповідності до статей 57, 59 ЦПК України суд приходить до висновку, що досліджені висновок інспектора Костопільського відділу ГУНП в Рівненській області від 29.04.2016 року (а.с.28), письмові пояснення ОСОБА_7 від 29.07.2016 року (а.с.47) та пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7А не можуть бути допустимими доказами укладення договору позики, так як покази вищевказаних свідків різняться між собою, а саме щодо місця передачі коштів ОСОБА_3 для ОСОБА_4, місця написання ОСОБА_4 розписки про отримання коштів та пори року, коли була здійсненна позика.

Посилання представника позивача на те, що розписку було викрадено, суд також не приймає до уваги, оскільки доказів про факт викрадення вказаної розписки суду надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача спірних грошових коштів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 202, 205, 206, 1046, 1047, 1049 ЦК України, стиаттями 4, 10, 11, 57, 59, 60, 213-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_11