РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Юридична компанія «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» було укладено кредитний договір № 27/10-8411, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 15 000 доларів США під 15 % річних для придбання нерухомості, а саме: домоволодіння, що складалося з житлового будинку, сараю з погребом, гаражу, сараю та земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Квітки-Основ`яненко, 30.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.06.2007 між сторонами був укладений договір іпотеки нерухомості № 027/Д311651.

Вказував, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2011 задоволено позов банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. У 2011 році позивач погасив всю заборгованість по відсоткам та продовжував сплачувати поточну заборгованість.

Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 06.06.2012 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2011 змінено та зменшено розмір заборгованості до 214 696,02 доларів США.

В подальшому ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача грошових коштів в розмірі 1 173 526 грн.

30.08.2014 позивач отримав від ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» вимогу про повернення боргу за кредитним договором у сумі 2 287 241, 84 грн.

Посилаючись на те, що при укладенні спірного договору банком було порушено права позивача як споживача банківських послуг, ОСОБА_1 просив визнати недійсним кредитний договір № 27/10-8411 від 27.06.2007.

Справа № 754/16355/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7267/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Позивач вказував, що під час виконання умов кредитного договору, було виявлено порушення прав позивача, зокрема, банк приховав від ОСОБА_1 повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників істотних умов договору щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту.

Зазначав, що жодних додатків до оспорюваного кредитного договору, які б містили передбачені істотні умови, обов'язкові для укладення кредитного договору, під час його підписання не існувало.

Наголошував, що про порушення свого права дізнався не в момент підписання договору, а під час виконання. Крім того, для вивчення тексту договору час не надавався, внесення змін та доповнень позивачем у текст договору не дозволялося.

Звертав увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано причини неможливості проведення експертизи документів, зокрема, ненадання банком оригіналів кредитного договору та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача ТОВ «ЮК «МТД груп» проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27.06.2007 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 27/10-8411 (т. 1 а.с. 7-12).

Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, а позичальник зобов'язується сплачувати за користування кредитом проценти із розрахунку 15 % річних, комісійну винагороду, та повернути кредит в терміни й на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору позичальник зобов'язаний повернути кредит згідно графіку, що встановлений в Додатку № 1 до цього договору. Кінцевий термін повернення кредиту - 26 червня 2017 року.

Згідно п. 1.6 вказаного договору, позичальник підтверджує, що він попереджений про покладення на нього валютних ризиків під час виконання зобов'язання за цим договором.

Пунктом 1.7 кредитного договору передбачено, що загальна сума витрат з повернення кредиту, сплати процентів, комісійної винагороди, витрат зі страхування та інші витрати Позичальника, пов'язані з укладанням цього договору та Договору застави (за умови належного та своєчасного виконання умов даного кредитного договору) наведена в Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п 2.7 договору за управління фінансовим кредитом за домовленістю сторін позичальник в день отримання кредиту та в подальшому щорічно сплачує банку на рахунок, зазначений у п. 8.3, комісійну винагороду в розмірі 2 % від суми заборгованості Позичальника за Кредитом.

За умовами договору, у разі прострочення позичальником термінів сплати процентів та/або повернення кредиту, визначених графіком, встановлених в цьому договорі, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно п.п. 4.4, 4.5 договору, у разі істотного порушення цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми кредиту, визначеної пунктом 1.1, за кожний випадок. Штраф має бути сплачений протягом 20 (двадцяти) днів з дня направлення банком позичальнику відповідного повідомлення про застосування штрафу по реквізитах, зазначених у п. 8 цього договору.

Як вбачається з Додатку № 1 до Кредитного договору № 27/10-8411 від 27.06.2007, термін погашення кредиту становить з 01 по 10 число місяця щомісячно, починаючи з серпня 2007 року до червня 2017 року у розмірі 1250,00 доларів США (т. 1а.с. 11).

Згідно Додатку № 2 до Кредитного договору № 27/10-8411 від 27.06.2007, при умові своєчасного та в повному обсязі виконання позичальником умов кредитного договору, загальна сума витрат позичальника буде складати: за повернення кредиту - 150 000,00 доларів США, зі сплати процентів 115 613, 01 доларів США, зі сплати комісійної винагороди 16 500 доларів США, зі страхування нерухомості 34 956,60 доларів США, в тому числі річний платіж 3 496,56 грн.

При визначенні загальної суми витрат Позичальника не враховані можливі витрати Позичальника на сплату штрафу та пені у випадку неналежного виконання ним умов кредитного договору (т. 1 а.с. 12).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 09.09.2011 становила 244 696,02 доларів США.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2011 з ОСОБА_1 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» було стягнуто вказану заборгованість за кредитним договором № 2710-8411 від 27.06.2007 року в сумі 244 696,02 доларів США, що по курсу НБУ складає 1 950 887, 96 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., всього 1 952 707,96 грн. (а.с. 132- 134).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2012 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2011 змінено, зменшено розмір заборгованості, що стягується з ОСОБА_1 на користь АБ «Банк «Регіонального розвитку» за кредитним договором до 214 696,02 доларів США, що по курсу НБУ складає 1 711 706 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 135-138).

29.08.2013 між АБ «Банк регіонального розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» було укладено Договір № 37 відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-8411 від 27.06.2007.

16.09.2013 між ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» та ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» було укладено Договір № 11 відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-8411 від 27.06.2007 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2013, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2013, замінено сторону виконавчого провадження № ВП 33982425, відкритого 27.08.2012 старшим державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Качурою Л.В. щодо стягнення за виконавчим листом № 2-1526/11, виданим Голосіївським районним судом м. Києва 27.07.2012, грошових коштів у розмірі 1 713 526 грн., зазначено замість Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» - ТОВ «Юридична фірма «МТД Груп» (т. 1 а.с. 25, 27-28).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, з позовом про визнання кредитного договору недійсним, з наведених вище підстав, позивач звернувся через сім років після укладення договору, вже після ухвалення судом рішення про стягнення з нього заборгованості за вказаним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, виходив з того, що при укладенні оспорюваного договору ОСОБА_1 був обізнаний про всі його умови та погодився з ними, в тому числі з умовами повернення кредиту, зазначеними в договорі. Вказаний кредитний договір був підписаний сторонами, що свідчить про визнання його умов, оскільки згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів того, що на час укладання договору існували обставини, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для нього умовах, суду надано не було.

Суд також врахував, що при вирішенні в судовому порядку питання про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, останній не звертався з жодними зустрічними вимогами щодо визнання договору в цілому чи окремих його частин недійсними.

Колегія суддів також надає оцінку і тому факту, що ОСОБА_1 звертався до суду із зустрічною позовною заяву до АБ «Банк регіонального розвитку» про зобов'язання надання відстрочки по сплаті заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позивач визнавав дійсність укладеного договору та наявність заборгованості за ним.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір між ОСОБА_1 та АБ «Банк регіонального розвитку» укладений з додержанням вимог, передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 215 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що при укладенні кредитного договору йому не було надано інформацію про умови кредитування, а в подальшому, він жодного разу не отримав розрахунку своєї заборгованості та, що пункти 2.7; 4,3; 4.4; 4.6 Кредитного договору порушують права споживачів й одночасно суперечать законодавству України, що призвело до значного перевищення нарахованої Банком загальної суми компенсації за прострочені платежі розміру його заборгованості за кредитним договором, та посилання позивача на те, що умови кредитного договору є не справедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Під час розгляду справи представник позивача доповнила позовні вимоги в частині обґрунтування недійсності кредитного договору ( т. 1 а.с.69-72). Зокрема, вказувала, що під час укладення кредитного договору АБ «Банк регіонального розвитку» приховав від позивача повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників істотних умов договору щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би Банку по закінченню дії кредитного договору. Не встановлено договором, серед іншого, такої істотної умови, як ціна договору.

Також представник позивача вказував, що нарахована Банком загальна сума штрафних санкцій за прострочені платежі перевищує 100% розміру його заборгованості, що стало можливим завдяки зазначених Банком в кредитному договорі п.п. 2.7; 4.3; 4.4;4.6. ОСОБА_2 вважав, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» таки умови кредитного договору є несправедливими, що є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, вказував на те, що в додатку № 1 до Кредитного договору, названому як «Графік погашення кредиту», зазначається, що з 01 по 10 число кожного місяця до 26.06.2017 року позивач має повертати Банку 1250 доларів США. В договорі жодним чином не зазначено ні реальної процентної ставки за користування кредитом, ні в процентному, ані в грошовому еквіваленті, не визначено будь-якого графіку погашення кредиту, періоду, процентів за користування кредитом, погашення комісійної винагороди. Взагалі не надано буд-якої інформації, скільки, коли, що і за що він має сплачувати. Визначити розмір та черговість платежів з тексту договору без застосування спеціальних розрахункових експертних методик, неможливо.

В обґрунтування заперечень проти доводів позивача представником ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» було надано Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, підписаний заступником Голови правління АБ «Банк регіонального розвитку» та позивачем ( т. 1 а.с.126-130,144-145).

В судовому засіданні, яке відбулося 05.12.2014 допитаний в якості свідка позивач стверджував, що під час підписання кредитного договору № 27/10-8411 від 27.06.2007 такий документ, як Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, ним не укладався та не підписувався (т. 1 а.с.144-145,198).

Ухвалою суду від 05.12.2014 будо призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені питання «Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1, зображення якого міститься в графі «Позичальник» Розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки до Договору про надання споживчого кредиту від 27.06.2007 року, особисто ОСОБА_1, чи іншою особою ?» та судову технічну експертизу документів, на вирішення якої поставити питання «Чи виготовлений документ - Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, одночасно зі спірним кредитним договором № 27/10-8411 від 27.06.2007 року, як його частина ?». Проведення експертизи було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

19.02.2016 року вказана справа була повернута до суду без проведення експертизи у зв'язку з тим, що позивачем не було проведено оплати вартості дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні наведених позивачем фактів, оскільки останній ухилився від здійснення плати за проведення експертизи.

Посилання позивача та його представника на те, що не надання банком оригіналів кредитного договору та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки було підставою для повернення справи без проведення судово-почеркознавчої та судової технічної експертизи до уваги не приймаються, з огляду на те, що єдиною підставою для відмови у проведенні зазначених експертиз була відсутність оплати для її проведення(а.с. 47-48).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Разом з тим, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року містить висновки про те, що строк позовної давності для звернення із позовом сплинув, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з роз'яснень, які містяться у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд першої інстанції попередньо дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову ОСОБА_1 та про відсутність підстав для його задоволення, посилання на сплив строку позовної давності як на підставу відмови у позові підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на застосування наслідків пропуску строку позовної давності, як на підставу для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору від 27 червня 2007 року № 27/10-8411, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: