Провадження № 2-6852/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Слободянюк А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 02 квітня 2007 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі Філії «Київське Регіональне Управління» Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 15-45/07-А.

Предметом даного договору було надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 23 761 доларів США до 01 квітня 2014 року, з оплатою по процентній ставці 10 процентів річних.

Як зазначає позивач, Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі, відповідно до п. 3.1 Кредитного договору на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням із Банком, здійснив видачу Кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 23 761 долар США.

В свою чергу, Позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов Кредитного договору, про що попереджався Банком.

Позивач вказує, що за весь період Кредитного договору Відповідач сплатив:

- 22 605,87 дол. США - заборгованість за основним боргом;

- 11 156,18 дол. США - заборгованість по нарахованих відсотках;

- 17 471,16 гривень - щомісячної комісії.

Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02 квітня 2007 року, утворилась заборгованість, а саме сума заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 23 липня 2015 року складає 157 082,63 грн. і включає:

- прострочена заборгованість по основному боргу кредиту в сумі 1 155 доларів США 13 центів (що еквівалентно за курсом НБУ - 426,84 грн.);

- прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 136 доларів США 05 центів (що еквівалентно за курсом НБУ - 2 994,75 грн.);

- прострочена заборгованість по щомісячній комісії в сумі 1 535,85 грн.;

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії в сумі 127 125,19 грн.

Крім того, позивач вказує, що в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між Банком та Відповідачем 02 квітня 2007 року був укладений Договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. за реєстровим номером № 429.

Таким чином, враховуючи наведене та те, що у Відповідача виникла заборгованість по Кредитному договору перед Позивачем, останній просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Позивача загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02.04.2007 року, яка станом на 23.07.2015 року складає 1 291 долар США 18 центів, що еквівалентно 157 082,63 грн. за курсом НБУ і включає:

- прострочена заборгованість по основному боргу кредиту в сумі 1 155 доларів США 13 центів (що еквівалентно за курсом НБУ - 426,84 грн.);

- прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 136 доларів США 05 центів (що еквівалентно за курсом НБУ - 2 994,75 грн.);

- прострочена заборгованість по щомісячній комісії в сумі 1 535,85 грн.;

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії в сумі 127 125,19 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав частково, а саме в частині стягнення пені, з підстав та обставин, наведених у позовній заяві, та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, 28.01.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, згідно якої останній заявлені позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не визнає та просить скасувати нараховану пеню, оскільки основний борг, прострочену заборгованість по відсоткам та по щомісячній комісії ним сплачено в повному обсязі, в підтвердження чого надав копії відповідних квитанцій про сплату боргу, та просить розглянути справу у його відсутності.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 квітня 2007 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі Філії «Київське Регіональне Управління» Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 15-45/07-А.

Предметом даного договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 23 761 доларів США до 01 квітня 2014 року, з оплатою по процентній ставці 10 процентів річних.

З матеріалів справи встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі, відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, а саме на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням із Банком, здійснив видачу Кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 23 761 долар США.

В свою чергу, Позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов Кредитного договору, про що попереджався Банком.

Згідно вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Ст. 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будучи пов'язаними саме взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що 02 квітня 2007 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі Філії «Київське Регіональне Управління» Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 15-45/07-А, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

З матеріалів справи встановлено, що Банк свої зобов'язання за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02 квітня 2007 року виконав у повному обсязі, але Відповідач умови зазначеного Договору порушив. За весь період Кредитного договору Відповідач сплатив:

- 22 605,87 дол. США - заборгованість за основним боргом;

- 11 156,18 дол. США - заборгованість по нарахованих відсотках;

- 17 471,16 гривень - щомісячної комісії, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.

Пунктом 6.1 Кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочки. Загальна пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе обов'язків за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02 квітня 2007 року, утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, відсоткам, щомісячній комісії та пені, яка станом на 23 липня 2015 року складає 157 082,63 грн. і включає:

- прострочена заборгованість по основному боргу кредиту в сумі 1 155 доларів США 13 центів (що еквівалентно за курсом НБУ - 426,84 грн.);

- прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 136 доларів США 05 центів (що еквівалентно за курсом НБУ - 2 994,75 грн.);

- прострочена заборгованість по щомісячній комісії в сумі 1 535,85 грн.;

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії в сумі 127 125,19 грн.

Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунків заборгованості за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02 квітня 2007 року, які містяться в матеріалах справи, наданими представником позивача.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до квитанцій, наданих відповідачем, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 в повному обсязі сплатив суму боргу за кредитним договором, заборгованість по нарахованих відсотках та щомісячній комісії, про що не заперечував в своїй заяві, яка надійшла через канцелярію суду, представник позивача АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнення сум згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання і не залежить від погашення штрафних санкцій, передбачених договором.

Оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися, позивач має право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, втрат з урахуванням індексу інфляції.

Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій, заборгованість за основним боргом за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02 квітня 2007 року, а також по нарахованих відсотках та щомісячній комісії відповідачем погашена, а відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Розглядаючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідача 127 125,19 грн. пені, нарахованої за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії, суд приходить до такого висновку.

Згідно ст. 549, ч. 1 ст. 550, ст. 551, ст. 552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Плата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, матеріальне становище.

Питання розміру неустойки в споживчих кредитах було предметом розгляду в Конституційному Суді України, по наслідках якого 11.07.2013 р. прийнято рішення № 7-пр/2013 у справі № 1-12/2013, яким встановлено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та розмір пені, а також ступінь виконання зобов'язання відповідачем, з урахуванням обставин справи та виходячи з розміру основної заборгованості по кредиту, вважає, що розмір пені є високим по відношенню до розміру заборгованості за основним боргом та є значною сумою, а, отже, вбачає підстави для зменшення розміру пені за прострочення строків виконання зобов'язань до 3 000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654,00 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 14, 509, 525, 526, 530, 536, 549-552, 599, 610-612, 625, 626, 629, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 27, 31, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (адреса: м. Київ, вул. Артема, 60, , МФО 300131, К/р в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області № 1, МФО 321024) пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії за Кредитним договором № 15-45/07-А від 02.04.2007 року в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (адреса: м. Київ, вул. Артема, 60, , МФО 300131, К/р в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області № 1, МФО 321024) суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 570 (однієї тисячі п'ятсот сімдесят) гривень 83 копійки.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Київської області через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г.О. Козленко