Справа № 360/1415/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/4863/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 6 27.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Білоконь О.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом прокурора Бородянського району в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області до Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_2 про скасування рішень сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року прокурор Бородянського району звернувся до суду з указаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області, посилаючись на те, що згідно з рішенням Козинцівської сільської ради 5 сесії 5-го скликання від 13 жовтня 2006 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» надано дозвіл на передачу земельних ділянок у власність та виготовлення державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га у АДРЕСА_1. На підставі рішення цієї ж ради від 11 вересня 2009 року «Про внесення змін до рішення 5 сесії 5 скликання від 13 жовтня 2006 року» внесено зміни до рішення ради від 13 жовтня 2006 року в частині зміни площі земельної ділянки, наданої у приватну власність відповідачу, а саме замість площі 0,15 га вирішено рахувати 0,1997 га, та видати державний акт на право власності на цю земельну ділянку. При цьому рішення про затвердження технічної документації (проекту землеустрою) щодо відведення у приватну власність ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки площею 0,1997 га Козинцівською сільською радою не приймалось. На підставі зазначеного вище рішення ради від 11 вересня 2009 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1997 га з кадастровим номером НОМЕР_1.

Прокурор вказував, що відповідно до проекту формування території та встановлення меж Козинцівської сільської ради Бородянського району і населених пунктів с.Козинці та с. Діброво-Ленінське Бородянського району від 1993 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 знаходиться за межами населеного пункту с.Козинці, перебувала в числі інших земель на праві постійного користування в Інституті картоплярства Національної академії аграрних наук та належала до земель сільськогосподарського призначення. Згідно з розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації від 21 квітня 2004 року №233 «Про вилучення земельних ділянок із користування Інституту картоплярства Української академії аграрних наук» вилучено із користування Інституту картоплярства земельні ділянки загальною площею 11,0 га, з них 7,8 га земель водного фонду та 3,2 га сільськогосподарських угідь (рілля) на території Козинцівської сільської ради Бородянського району, переведено вилучені земельні ділянки загальною площею 11,0 га до земель запасу Козинцівської сільської ради Бородянського району.

Прокурор вважає, що при відведені земельної ділянки у власність ОСОБА_2 Козинцівською сільською радою були порушені норми земельного законодавства, оскільки сільська рада не є органом, уповноваженим розпоряджатися землями, які розташовані поза межами населеного пункту, до яких належить спірна земельна ділянка.

Крім того, вказана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, без попереднього прийняття відповідного рішення, чим фактично Козинцівською сільською радою було змінено цільове призначення цієї земельної ділянки.

З урахуванням уточнення позовних вимог, прокурор просив скасувати рішення Козинцівської сільської ради від 13 жовтня 2006 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок та виготовлення державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_1»; скасувати рішення Козинцівської сільської ради від 11 вересня 2009 року «Про внесення змін до рішення Козинцівської сільської ради від 13 жовтня 2006 року щодо зміни площі земельної ділянки, наданої у приватну власність ОСОБА_2 в с.Козинці»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданий на ім`я ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію; витребувати на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1997 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 284 500 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року позов прокурора Бородянського району задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення Козинцівської сільської ради від 13 жовтня 2006 року про надання дозволу на передачу в приватну власність ОСОБА_2 та виготовлення державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель по АДРЕСА_1.

Визнано незаконними та скасовано рішення Козинцівської сільської ради від 11 вересня 2009 року про внесення змін до рішення Козинцівської сільської ради від 13 жовтня 2006 року щодо зміни площі земельної ділянки, наданої у приватну власність ОСОБА_2 з 0,15 га на 0,1997 га.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_2 та зареєстрований 15 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00331 та скасовано його державну реєстрацію.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1997 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Козинцівська сільська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову прокурора, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. При цьому вказується, що суд не звернув уваги на те, що в позові прокурора об'єднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, що суперечить положенням ст. 16 ЦПК України. Вважає, що вимоги про скасування рішень Козинцівської сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тому, на думку сільської ради, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Крім того, вказується, що суд не звернув уваги на те, що спірна земельна ділянка входить до складу земель, вилучених з постійного користування у Національної академії аграрних наук України «Інститут картоплярства» та переведених згідно з розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації від 21 квітня 2004 року № 233 до земель запасу Козинцівської сільської ради. Вважає, що наведене є доказом того, що вказана земельна ділянка відмежована від земель державної власності, а отже той факт, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, не створює підстав для обмеження в розпорядженні нею Козинцівською сільською радою, до складу земель запасу якої передані землі, вилучені у НААН України «Інститут картоплярства».

Також зазначається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ч. 4 ст. 83 ЗК України та, задовольняючи вимоги про витребування земельної ділянки у ОСОБА_2, повернув її не до земель комунальної власності Козинцівської сільської ради, а до земель державної власності, що вказує на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вважає, що позовна заява прокурора не містить жодних доводів, виходячи з яких повноважень, віднесених до компетенції Головного управління Держземагенства у Київській області, він діє, та в чому полягає порушення прав територіального органу виконавчої влади, від імені якого він діє.

Також сільська рада посилається на те, що прокурор пропустив строк позовної давності та не обґрунтував поважність причин пропуску цього строку Головним управлінням Держземагенства у Київській області, в інтересах якого прокурором пред'явлено позов.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Козинцівської сільської ради підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, спірна земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2, розташована поза межами населеного пункту с.Козинці Бородянського району. Однак, у порушення п.12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) Козинцівська сільська рада Бородянського району, не будучи органом, уповноваженим розпоряджатися землями, які розташовані поза межами населеного пункту, прийняла оспорювані рішення про відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Крім того, у порушення ст. ст. 20, 38 ЗК України земельна ділянка, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, передана ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, чим змінено цільове призначення земельної ділянки без попереднього прийняття відповідного рішення та розроблення проектної документації.

Також всупереч вимогам ст. ст. 118, 186 ЗК України Козинцівською сільською радою не приймалось рішення про затвердження технічної документації (проекту землеустрою) щодо відведення у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею саме 0,1997 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку було виготовлено на ім'я ОСОБА_2 з порушенням норм чинного законодавства та останньою набуто право власності на земельну ділянку, яка незаконно вибула із власності держави, тому суд першої інстанції відповідно до положень ст.21, ч.1 ст.155 ЗК України, ст.ст.397, 388 ЦК України дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку та витребування її з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з рішенням 5-ї сесії 5-го скликання Козинцівської сільської ради Бородянського району від 13 жовтня 2006 року надано дозвіл на передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та виготовлення державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_1 (а.с.18, 63-65).

На підставі рішення 29 сесії 5-го скликання Козинцівської сільської ради від 11 вересня 2009 року внесено зміни до рішення 5-ї сесії 5-го скликання Козинцівської сільської ради від 13 жовтня 2006 року щодо зміни площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_2: замість площі 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - рахувати 0,1997 га по АДРЕСА_1 та вирішено надати дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на вказану земельну ділянку (а.с.24).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1997 га з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.9).

Як вбачається з листа Управління Держземагентства у Бородянському районі від 04 червня 2015 року, відповідно до проекту формування території та встановлення меж Козинцівської сільської ради Бородянського району і населених пунктів с.Козинці та с.Діброво-Ленінське Бородянського району від 1993 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 знаходиться за межами населеного пункту с.Козинці, відносилась до земель Інституту картоплярства НААН та належала до категорії земель сільськогосподарського призначення, інформація щодо зміни її цільового призначення відсутня (а.с.27-31).

Той факт, що передана у власність ОСОБА_2 спірна земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту с. Козинці підтверджується також довідкою виконавчого комітету Козинцівської сільської ради від 28 травня 2015 року № 127 та планом складу земель Козинцівської сільської ради (а.с.32, 62).

Згідно з розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації від 21 квітня 2004 року №233 «Про вилучення земельних ділянок із користування Інституту картоплярства УААН», на підставі клопотання Інституту картоплярства УААН вилучено із користування Інституту картоплярства земельні ділянки загальною площею 11,0 га, з них: 7,8 га земель водного фонду та 3,2 га сільськогосподарських угідь (рілля) на території Козинцівської сільської ради Бородянського району та переведено вилучені земельні ділянки загальною площею 11,0 га до земель запасу Козинцівської сільської ради Бородянського району (а.с.25-26).

З листа Інституту картоплярства НААН від 05 березня 2015 року №58 вбачається, що земельна ділянка загальною площею 45 га, що знаходиться на території Немішаївської селищної ради, за межами населеного пункту, постановою Президії УААН від 23 листопада 2006 року (протокол № 17) вилучена із землекористування Інституту картоплярства для облаштування садово-городнього товариства «Ясна поляна». В ході інвентаризації від 02 березня 2015 року виявлено, що земельні ділянки, в тому числі спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, на території Козинцівської сільської ради Бородянського району, незаконно передані у власність фізичним особам (а.с.28).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

За змістом ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЗК України землі придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Згідно зі ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» (у редакції, яка була чинною на час прийняття сільською радою рішення) визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про плануванняі забудову територій» (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки Козинцівська сільська рада всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду доказів того, що на час прийняття оспорюваних рішень про передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б установлювала межі с. Козинці Бородянського Київської області, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі статей 116, 122, ч. 1 ст. 155 ЗК України, пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (який був чинним на час прийняття рішення) дійшов обґрунтованого висновку про перевищення Козинцівською сільською радою повноважень щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населеного пункту, та недійсність таких рішень сільської ради.

Відповідно до ч.1 ст.125, ч.1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття оспорюваного рішення ради від 13 жовтня 2006 року) право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то суд першої інстанції на підставі зазначених норм дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним і державного акта, виданого Козинцівською сільською радою ОСОБА_2 на підставі недійсного рішення сільської ради.

Крім того, суд дійшов вірного висновку про те, що всупереч вимогам ст. ст. 20, 38 ЗК України вказана земельна ділянка, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, передана у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, чим фактично змінено цільове призначення цієї земельної ділянки без попереднього прийняття відповідного рішення та розроблення проектної документації.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що всупереч вимогам ст. ст. 118,186 ЗК України Козинцівською сільською радою не приймалось рішення про затвердження технічної документації (проекту землеустрою) щодо відведення у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею саме 0,1997 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що спірна земельна ділянка входить до складу земель, вилучених з постійного користування у Національної академії аграрних наук України «Інститут картоплярства» та переведених згідно з розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації у Київські області від 21 квітня 2004 року № 233 до земель запасу Козинцівської сільської ради, що є доказом того, що вказана земельна ділянка розпорядженням відповідного органу виконавчої влади відмежована від земель державної власності, а отже той факт, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, не створює підстав для обмеження в розпорядженні нею Козинцівською сільською радою, а також не прийняв до уваги ч. 4 ст. 83 ЗК України та задовольняючи вимоги позивача щодо витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 повернув її не до земель комунальної власності Козинцівської сільської ради, а до земель державної власності, не заслуговують на увагу.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що в позові прокурора об'єднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, що суперечить положенням ст. 16 ЦПК України.

У пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Оскільки даний позов пред'явлений також і до відповідача ОСОБА_2 з приводу її права власності на спірну земельну ділянку, тому даний спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява прокурора не містить доводів щодо того, виходячи з яких повноважень, віднесених до компетенції Головного управління Держземагенства у Київській області, він діє, та в чому полягає порушення прав територіального органу виконавчої влади, від імені якого він діє, оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в суді) прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави і ця заява є підставою для порушення справи в суді.

Крім того, згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що прокурор пропустив строк позовної давності та, звертаючись до суду з даним позовом, не обґрунтував поважність причин пропуску Головним управлінням Держземагенства у Київській області, в інтересах якого подано позов, строку, встановленого для звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі у суді першої інстанції не подавали заяв про застосування строку позовної давності.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді