Номер провадження: 22-ц/785/2131/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про вселення ОСОБА_4 у квартиру № 37 у буд.№ 14 по проспекту Маршала Жукова в м.Одесі, мотивуючи це тим, що незважаючи на наявність судових рішень, які набрали чинності, ОСОБА_4 позбавлений можливості реалізувати своє право власності на ? частини квартири № 37 у буд.№ 14 по проспекту Маршала Жукова у м.Одесі та потрапити у належну йому квартиру, яка фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_2 і яка чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом.

На підставі викладеного, просив вселити ОСОБА_4 у квартиру № 37 у буд.№ 14 по проспекту Маршала Жукова у м.Одесі.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Вселено ОСОБА_4 у квартиру № 37 у буд.№ 14 по проспекту Маршала Жукова в м.Одесі. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 16.12.2015 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, визнано за останньою право власності на 1/4 частку вказаної квартири;

- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2008 року по справі № 2-4048/2006 рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2006 року скасовано у звязку з ново виявленими обставинами;

- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2008 року по справі № 2-2414/2008 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності залишено без розгляду;

- в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/5014/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, комунального підприємства БТІ Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визначення порядку користування та усунення перешкод у користуванні квартирою;

- рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 21 січня 2008року, укладений між ОСОБА_4 Волжаною Валеріївною та ОСОБА_2 Лукашіною, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим номером 169, а саме: в частині продажу ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_8, померлого 25 жовтня 2003 року, та ОСОБА_9, померлої 15 серпня 2003року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., внаслідок приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» від 19 червня 1992року №2482-ХІІ. Витребувано у ОСОБА_2 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. Визначено наступний порядок користування квартирою №37 у будинку №14 по проспекту Маршала Жукова у місті Одесі, а саме: - виділено в користування ОСОБА_4: житлову кімнату "2" площею 10,2 кв.м., житлову кімнату "3", площею 12,0 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м., вбудовану шафу "6", площею 0,6 кв.м.; - 4 - кухня площею 7,4 кв.м., 9 - санвузол площею 2,5 кв.м., 5 - коридор площею 12,2 кв.м., 8 - вбиральня площею 1,2 кв.м., виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у загальне користування. Зобовязано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні квартирою №37 у будинку №14 по проспекту Маршала Жукова у місті Одесі, а саме: житловою кімнатою "2" площею 10,2 кв.м., житловою кімнатою "3", площею 12,0 кв.м., лоджією площею 1,4 кв.м., вбудованою шафою "6", площею 0,6 кв.м., а також 4 - кухнею площею 7,4 кв.м., 9 - санвузлом площею 2,5 кв.м., 5 - коридором площею 12,2 кв.м., 8 - вбиральнею площею 1,2 кв.м., які виділені у загальне користування. Встановлено наступний порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 звернулись до суду з апеляційними скаргами.

- рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року скасовано, в частині: визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 21 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 Волжаною Валеріївною та ОСОБА_2 Лукашіною, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим номером 169, а саме: в частині продажу ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_2; визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_4, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., внаслідок приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» від 19 червня 1992року №2482-ХІІ. В цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4;

- рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року скасовано в частині встановлення порядку виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.;

- 20.03.2015 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №520/5014/13-ц про примусове виконання рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні квартирою №37 у будинку №14 по проспекту Маршала Жукова у місті Одесі, а саме: житловою кімнатою "2" площею 10,2 кв.м., житловою кімнатою "3", площею 12,0 кв.м., лоджією площею 1,4 кв.м., вбудованою шафою "6", площею 0,6 кв.м., а також 4 - кухнею площею 7,4 кв.м., 9 - санвузлом площею 2,5 кв.м., 5 - коридором площею 12,2 кв.м., 8 - вбиральнею площею 1,2 кв.м., які виділені у загальне користування;

- постановою головного державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26.03.2015 року було відкрито виконавче провадження № 46996632 з виконання вищевказаного виконавчого листа;

- постановою головного державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30.06.2015 року виконавчий лист № 520/5014/13-ц виданий Київським районним судом м. Одеси 20.03.2015 року повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою повернення виконавчого документа стало неможливість встановити фактичне місце мешкання боржника, а також неможливість виконати зобовязальні дії за відсутності самого боржника.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_4 про вселення у квартиру АДРЕСА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є співвласником спірної квартири та має право вселитися в неї, а відповідач перешкоджає у цьому, порядок користування спірною квартирою між сторонами вже був визначений.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи і заснований на законодавстві.

Як вбачається з рішення апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року ОСОБА_4 був співвласником спірної квартири (1/4 частина) на підставі свідоцтва від 13.08.2003 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради в порядку приватизації. Решта часток спірної квартир відповідно до цього ж свідоцтва належало ОСОБА_6 (відповідач у справі - сестра позивача), ОСОБА_9 та ОСОБА_10Д (батьки сторін) по ? частині кожному. Після смерті батьків відкрилася спадщина на належні їм частки всього на 1/2 частину (1/4 + 1/4). Проте позивач на час відкриття спадщини після смерті батьків 15.08.2003 року та 25.10.2003 року перебував у місцях позбавлення волі і про смерть батьків йому не повідомили. В подальшому на підставі судових рішень позивачу було визначено додатковий строк на прийняття спадщини та у зв`язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків, визна право власності на частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері та батька.

Судом першої інстанції на підставі повно досліджених матеріалів справи, вірно встановлено, що ОСОБА_4 є співвласником спірної квартири і що він має право вселитися у вказану квартиру.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Достовірно встановивши обставини справи, районний суд надав їм правильну оцінку та вірно застосував норми матеріального права.

Не суперечить матеріалам справи і висновок районного суду про перешкоджання відповідачем позивачу у вселенні в спірну квартиру та про те, що порядок користування спірною квартирою між сторонами вже був визначений на підставі рішення суду, що вступило в законну силу. Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що районним судом не враховано, що позивач визначив додатковий строк на прийняття спадщини на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2011 року без залучення ОСОБА_2 до участі у справі, є неспроможними, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що вказане судове рішення було ОСОБА_2 оскаржено та скасовано судами вищих інстанцій. Крім того порядок користування спірної квартирою між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року, залишеного в цій частині без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року. Доказів про оскарження ОСОБА_2 вказаних судових рішень та про їх скасування не надано.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що районним судом не враховано, що право власності ОСОБА_4, як підстава для задоволення вимог про вселення позивача, останнім не зареєстровано у встановленому порядку і тому позивач не є власником частки у спірній квартирі так як не набув право власності, не можуть бути взятими до уваги, оскільки позивач є співвласником частки (1/4) у спірній квартирі на підставі свідоцтва про право власності в порядку приватизації від 13.08.2003 року. На час видачі свідоцтва про право власності, діяв ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про власність», за якими момент набуття права власності не пов`язувався з державною реєстрацією.

Крім того в розумінні ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1268, 1269, 1296, 1297 спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець незалежно від отримання свідоцтва про право власності, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме майно (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності (після 01.01.2013 року державна реєстрація) - і право розпорядження ним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції на час його прийняття 01.07.2004 року, який набрав чинності 03.08.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто в первісній редакції (до набрання чинності 01.01.2013 року редакції Закону № 1878-YI від 11.02.2010 року)закон передбачав, що реєстрація права власності це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переводу або припинення права.

При таких обставинах, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права пов`язаного з невірним визначенням моменту набуття права власності на частку у спірній квартирі.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі містять посилання на загальні порушення судом норм ст. ст. 213, 214 ЦПК України і не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_11