АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про захист честі,гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на на незаконність та необгрунтованість судового рішення ,суперечливість та помилковість висновків суду,не урахування такого доказу як відповідь слідчого ОСОБА_10 від імені Генеральної прокуратури та принципу невинуватості особи,безпідставне невизнання спільності контексту оспоренного єдиного інформаційного продукту,який складається із 42 слайдів та недостовірності розповсюдженої стосовна позивача інформації у цьому неправдивому контексті,який поєднує інкриміноване позивачу діяння із злочинами проти Майдану,що не відповідає дійсності.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник Генеральної прокуратури України КонаковаВ.О. просила апеляційну скаргу відхилити,подала письмові заперечення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом в мережі інтернет на офіційному сайті Генеральної прокуратури України (http://wvvw.gp. gov.ua/) ІНФОРМАЦІЯ_1 у розділі «Новини» було розміщено інформацію: Ініційовано процедуру спеціального (заочного) досудового розслідування уперше в Україні стосовно високопосадовців [...] та його заступника ОСОБА_2.».

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів моралі правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших осіб.

Статтями 297,299 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до вимог части третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивач інформація є достовірною, покладається на відповідачів.

Звертаючись із даним позовом позивач посилався на те,що вказана інформація розміщена на сайті Генеральної прокуратури України має спільну блочну структуру , об'єднану під загальним заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2»,що може сприйматися як вчинення ним злочинів проти Майдану,а отже вона є негативною, такою що не відповідає дійсності та підлягає спростуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того ,що розміщений у розділі «Новини» графічний матеріал під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» є ілюстрованим зображенням 42 слайдів результатів роботи Генеральної прокуратур з розслідування низки актуальних кримінальних проваджень,як щодо злочинів вчинених під час Революції Гідності, так і злочинів економічного характеру з мільйонними збитками. Ця назва дублює зміст першого слайду графічного матеріалу і не може трактуватися як єдина назва усіх наступних його частин. Інформація « Ініційовано процедуру спеціального (заочного) досудового розслідування уперше в Україні стосовно високопосадовців [...] та його заступника ОСОБА_2.» є достовірною та не стосується результатів розслідування злочинів проти Майдану.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх вірними.

Так, згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про інформацію»предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Відповідно до положень абз.6 п.3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10.04.2003 року№ 8рп/2003, Конституційний Суд України вказав на те, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач займав посаду заступника голови правління ПАТ «Державна продовольча корпорація України»,а відтак є публічною особою відомою в суспільстві і відповідно його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов'язків.

Як посадова особа позивач не повинний мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зміст інформації, який містить висловлювання « Ініційовано процедуру спеціального (заочного) досудового розслідування уперше в Україні стосовно високопосадовців [...] та його заступника ОСОБА_2.» ґрунтувався на фактах, які не є спростованими.

Так, з наданих представником відповідача доказів убачається ,що правоохоронними органами у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових у кримінальному провадженні № 0000256 від 10.04.2014 року , ОСОБА_2 20.01.2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Постановою слідчого Генеральної прокуратури України 22.01.2015 року ОСОБА_2 оголошено у розшук.

Постановою начальника третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України від 19.01.2015 року кримінальне провадження за № 0000256 було об'єднано в одне провадження з матеріалами досудового розслідування № 0000023.

З вищевказаного об'єднаного провадження 10.03.2015 року виділено матеріали за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України, матеріали за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та матеріали за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Постановою начальника третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України від 10.03.2015 року зазначені матеріали об'єднано в одне провадження за № 0000362

Ухвалою слідчого судді від 03.08.2015 року надано дозвіл на здійснення в рамках кримінального провадження № 0000362 від 10.03.2015 року спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_2

14.03.2016 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено нову підозру у вчиненні, злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, а саме, в розтраті чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, та у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, іншому підробленні офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки.

За результатами розгляду клопотання прокурора 25.03.2016 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на здійснення в рамках кримінального провадження № 0000362 від 10.03.2015 року спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_2

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 03.06.2016 року направлено до суду для розгляду по суті.

Отже оспорювана позивачем інформація відповідала дійсності.

За викладених обставин ,колегія суддів приходить до висновку ,що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/30082/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 14317 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.