Справа № 352/1163/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1611/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, за апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Тисменицького районного суду від 07 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 03.08.2007 року вона уклала з ПАТ «УкрСиббанк» споживчий кредитний договір №0, за умовами якого банк зобовязався надати ОСОБА_2І кредит у розмірі 31 500 швейцарських франків, що еквівалентно 126 630 грн. на день укладення договору.

Однак, вищевказане зобовязання банк не виконав належним чином, оскільки після перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2, правцівники ПАТ «УкрСиббанк» видали кредитні кошти ОСОБА_3, тобто особі, яка не мала повноважень їх отримувати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_3 заволодів кредитними коштами ОСОБА_2 в результаті неналежного виконання службових обовязків начальником відділення №143 АКІБ «УкрСиббанк» м. Івано-Франківська Зубалем Ю,М. та старшим касиром даного відділення ОСОБА_4

Також вказаною ухвалою суду встановлено, що своїми злочинними діями ОСОБА_3 заволодів коштами ОСОБА_2 та завдав майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства.

У звязку із закінченням строків давності, кримінальне провадження було закрито, а цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.05.2015 року задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зобовязано ОСОБА_2 сплатити на користь банку заборгованість за кредитним договором від 03.08.2007 року у розмірі 65 390,54 швейцарських франків, що еквівалентно 1 480 441 грн.80 коп., 10 000 грн. пені, витрати по оплаті державного мита та ІТЗ у розмірі 1887 грн.

На підставі рішення суду банк вимагає у ОСОБА_2 повернення кредитних коштів, які вона фактично не отримала.

Уточнивши позовні вимоги (а.с.89-91) та посилаючись на положення ст.ст.1166, 1167,1172,1190 та 1192 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд стягнути солідарно з ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 1 560 976,10 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 07 червня 2016 року стягнуто із ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, в солідарному порядку матеріальну шкоду, заподіяну їй внаслідок вчинення злочину повязаного із незаконним заволодінням коштами, у розмірі 1 560 976 грн. 10 коп.

Стягнуто із ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в солідарному компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду внаслідок вчинення злочину повязаного із незаконним заволодіння коштами в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укрсиббанк» та з ОСОБА_5 судовий збір в користь держави по 3566 грн. 80коп. з кожного.

Не погодившись з таким рішенням ПАТ «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, а також неповне зясування обставин у справі.

Апелянт зазначив, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року, якою звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у звязку із закінченням строків давності, встановлено, що всього за період з 06.08.2007 року по 21.08.2007 року, покращуючи своє матеріальне становище своїми злочинними діями ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами ОСОБА_2, які всупереч її інтересам використав на власний розсуд, чим завдав збитки на загальну суму 126 630 грн.

Тобто вказаною ухвалою суду було встановлено суму збитків, завданих позивачці. Проте, суд не взяв до уваги таку обставину та стягнув на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1 560 976,10 грн.

ОСОБА_2 не здійснює погашення кредиту, а отже не понесла реальних збитків.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки шкода завдана працівниками банку в робочий час, але діями, які не повязані з виконанням трудових (службових) обовязків. Відтак, апелянт вважає, що матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_2, повинні відшкодовувати безпосередньо винні особи, тобто ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції посилається на висновок судової почеркознавчої експертизи від 11.05.2010 року. Апелянт вважає, що даний документ не є належним доказом, оскільки він наданий стороною як додаток до позовної заяви.

Апелянт також не погоджується з рішенням в частині стягнення з банку моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., вважає, що позивачем така шкода не доведена жодними доказами.

Також при вирішення спору судом не взято до уваги заяву ПАТ «УкрСиббанк» про застосування строків позовної давності. Позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки при розгляді кримінальної справи нею було вказано, що про зняття коштів вона дізналася ще у 2008 році.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог до ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 в користь апелянта судовий збір у розмірі 7846 грн.96 коп.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Представники позивача скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 03.08.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику споживчий кредит у розмірі 31 500 швейцарських франків, що на день укладення договору еквівалентно 126 630 грн.

В порядку забезпечення виконання кредитних зобовязань укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_3, а також договір іпотеки нерухомого майна.

В силу дії частин 3,4 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судами слухалася кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.192 ККУ та ч.2 ст.367 ККУ.

Кінцевим рішенням - Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року ОСОБА_3 за ч.2 ст.192 ККУ, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.367 ККУ звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Під час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_2 була визнана потерпілою і нею був заявлений цивільний позов.

Згаданою Ухвалою цивільний позов залишено без розгляду (а.с.5-12).

Зі змісту Ухвали Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року вбачається, що в ході підготовчого засідання по розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності вищезазначених осіб по обвинуваченню відповідача ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.192 КК України, ОСОБА_6 (начальника відділення № 143 АКІБ Укрсиббанку ) - за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, ОСОБА_4 (старший касир цього ж відділення банку) за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України встановлено, що 03.08.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №143 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір №0 про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту в сумі 31 500 швейцарських франків, що за курсом НБУ на день укладення кредиту становило 126630грн. Поручителем за кредитними зобовязаннями виступив ОСОБА_3

На виконання умов кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» з міжбанківської біржі на поточний рахунок ОСОБА_2 №5300 поступила сума в розмірі 126 630 грн.

Відповідно до умов кредитного договору №0 від 03.08.2007 року ОСОБА_2 набула право власності на грошові кошти, які поступили з міжбанківської біржі на її поточний рахунок.

Проте, кредитні кошти з рахунку ОСОБА_2 отримав ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання своїх трудових службових обовязків працівників банку - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Всього за період з 06.08.2007 року по 21.08.2007 року, покращуючи своє матеріальне становище своїми злочинними діями, ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами ОСОБА_2, які всупереч її інтересам використав на власний розсуд, чим позбавив останню права та можливості розпоряджатися коштами

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст.192 ч.2 КК України, а саме заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив факт отримання ним коштів у зазначеній банківській установі, просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, у звязку із закінченням строків давності.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року також встановлено, що ОСОБА_6 з 08.09.2004 року у відповідності до наказу №296-ВК АКІБ «УкрСиббанк» був призначений на посаду начальника відділення №143 АКІБ «УкрСиббанк» в м. Івано-Франківська. У відповідності до посадової інструкції начальника відділення Зубаль Ю,М. був наділений повноваженнями по організації роботи відділення, здійснював поточне оперативне керівництво діяльністю відділення. Крім того, ніс відповідальність за невиконання чи неналежне виконання посадових обовязків, повну матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду, нанесену Банку внаслідок невиконання чи неналежного виконання покладених на нього посадових повноважень.

Однак, ОСОБА_6 будучи службовою особою, на яку згідно посадових обов'язків та «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» від 01.06.2011 N 174, покладено виконання контрольних функцій за касовими операціями та роботою відділення, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, не пересвідчився що касова операція з видачею коштів ОСОБА_3 по кредиту ОСОБА_2 проведена належним чином в результаті чого ОСОБА_3 незаконно заволодів коштами ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_6, будучи начальником відділення № 143 АКІБ „УкрСиббанку" м. Івано-Франківська, являючись службовою особою, в силу своєї посади будучи наділеним правомочністю розпорядження чужим майном - грошовими коштами клієнтів та вкладників банку, у відповідності до посадових обов'язків та «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» від 01.06.2011 року № 174 будучи зобов'язаним на виконання контрольних функцій за касовими операціями та роботою відділення, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, не пересвідчився у правомірності проведення касових операцій касиром ОСОБА_7 по видачі грошових коштів ОСОБА_3 чим допустив службову недбалість. Внаслідок неналежного виконання Зубалем своїх службових обов'язків, ОСОБА_3 неправомірно видано грошові кошти з поточного рахунку №5300 ОСОБА_2 належні їй по договору кредиту № 0 на загальну суму 126 630 грн.

З урахуванням наведених обставин ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.367 КК України, а саме службову недбалість, тобто неналежне виконання особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

У свою чергу ОСОБА_7, працюючи старшим касиром відділення № 143 АКІБ „УкрСиббанку" м. Івано-Франківська, виконала вказівки начальника відділення № 143 АКІБ „УкрСиббанку" ОСОБА_6 видати ОСОБА_3 грошові кошти з поточного рахунку ОСОБА_2 №5300. Проте ОСОБА_7 неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них порушила вимоги інструкції про ведення касових операцій банками в Україні від 01.06.2011 року № 174, умов договору № 0 про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту, та посадової інструкції старшого касира прихідно - розхідної каси відділення № 143, а саме не пересвідчилась у праві ОСОБА_3 на отримання готівкових коштів та без відповідного доручення від ОСОБА_2 у період з 06.08.2007 року по 21.08.2007 року видала ОСОБА_3 грошові кошти з поточного рахунку ОСОБА_2 №5300 на загальну суму 126 630 грн. ОСОБА_7 вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 367 КК України, а саме службову недбалість, тобто неналежне виконання особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, в ході розгляду кримінального провадження було достовірно встановлено, що кредитні кошти в розмірі 126 630 грн. з кредитного рахунку ОСОБА_8 внаслідок злочинних дій отримав ОСОБА_3 з вини начальника відділення № 143 АКБ Укрсиббанк ОСОБА_6 та старшого касира цього ж відділення банку ОСОБА_4

Встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.05.2015 року у справі № 0907/2-5228/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.07.2015 року, задоволено позовні вимоги ПАТ Укрсиббанк, та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Укрсиббанк борг за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.08.2007 року, що станом на 04.03.2015 рокустановив 65 390,54 швейцарських франків, що на 06.05.2015 року за курсом НБУ становило 1 480 441,80 грн., а також 10 000 грн. пені.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Укрсиббанк витрати по оплаті державного мита та ІТЗ судового процесу по 1887 грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ Укрсиббанк, ОСОБА_5, який був поручителем по даному кредитному зобовязанню, про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено (а.с.142-144, 139-141).

Стягуючи з відповідачів суму матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, у кримінальній справі встановлено факт неправомірного заволодіння коштами позивача, також встановлено стягнення з неї за рішенням суду заборгованості за цим же кредитом. Тоді як ОСОБА_2 використано всі способи захисту порушеного права і тому вимоги пред»явлені в порядку ст.ст.1166,1172,1190 ЦКУ підлягають до задоволення та стягнення як з банку, працівниками якого під час виконання обов»язків завдано шкоди позивачці та ОСОБА_3, який даними коштами заволодів .

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст.1190 ЦКУ особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим .

В даному випадку, беззаперечно встановлено, що в силу вчинення злочину позивачу завдано матеріальної шкоди, оскільки засуджений заволодів коштами ОСОБА_2, які як встановлено судом, поступили на її рахунок та якими вона не змогла розпорядитися.

Оскільки такий злочин вчинено працівниками банку під час виконання службових обовязків, вимога позивача про стягнення шкоди з юридичної особи-роботодавця та безпосередньо ОСОБА_3 є обґрунтованою.

Доводи апелянта щодо неможливості застосування правового механізму ст.1190 ЦКУ, оскільки злочинні дії було вчинено працівниками банку не при виконанні службових обовязків, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Ухвалою у кримінальній справі встановлено, що кредитні кошти в розмірі 126 630 грн. з кредитного рахунку ОСОБА_8 внаслідок злочинних дій отримав ОСОБА_3 з вини начальника відділення № 143 АКБ Укрсиббанк ОСОБА_6 та старшого касира цього ж відділення банку ОСОБА_4

При цьому, працівники банку обвинувачені у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тому дана норма підлягає до застосування. А в силу солідарності відповідальності, шкоду слід стягнути з банку та ОСОБА_3

Проте висновок суду про стягнення з відповідачів шкоди в розмірі 1 560 976 грн. 10 коп. є помилковим, оскільки при її визначенні сторона позивача виходила з рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості за позовом банку.

Тобто доводячи факт спричинення шкоди, сторона посилається як на підставу відповідальності, на факт вчинення кримінального правопорушення, а розмір спричиненої шкоди визначає виходячи з рішення про стягнення заборгованості за кредитом.

Натомість фактичних збитків внаслідок такого судового рішення для неї не наступило, оскільки рішення суду не виконано, кошти не стягнуто.

Рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 коштів в силу невиконаного дійсного договору не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином.

Тоді як ухвалою в кримінальній справі встановлено спричинення їй шкоди в сумі 126630грн. в силу заволодіння її коштами .

Тому вимога про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню тільки в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення з банку та відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди, то така не є доведеною, оскільки підстава її стягнення і обґрунтування такої шкоди вказуються стороною виходячи з факту стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за рішенням суду, тоді як шкода таким фактом стороні не спричинена. А вимога щодо стягнення моральної шкоди в силу вчинення злочину стороною не обґрунтовувалася та не підтверджувалася відповідними доказами.

Щодо строку звернення до суду, то суд не вважає його пропущеним, оскільки сторона звернулася з цивільним позовом у кримінальній справі і після залишення його без розгляду подала відповідний позов в порядку ЦПК.

Зважаючи на наведені обставини, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 07 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину задоволити частково.

Стягнути солідарно з ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 126 630 грн. матеріальної шкоди завданої злочином .

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 в користь держави судовий збір по 633,15 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 6580,66 грн. судових витрат у справі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_9