АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Астахова О.О.
№22-ц/796/5051/2016 Доповідач Качан В.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Качана В.Я.,

суддів Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року у справі за заявою Науково-дослідного економічного інституту про скасування судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на нараховану, але не виплачену заробітну плату з Науково-дослідного економічного інституту,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року Науково-дослідний економічний інститут звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2015 p., виданий за заявою ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 1 827 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 29 147,04 грн., розглянути ці вимоги у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 не отримувала в «Науково-дослідному економічному інституті» заробітну плату, оскільки працювала на підставі цивільно-правової угоди, за умовами якої, за виконану роботу на підставі акту приймання - передачі виконаних робіт отримувала винагороду за надані послуги. У зв'язку із відсутністю фінансування «Науково-дослідного економічного інституту», останнім із ОСОБА_1 не проведено розрахунок лише в сумі 1 827,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року заяву задоволено частково.

Змінено судовий наказ виданий 30 вересня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва та викладено резолютивну частину судового наказу в такій редакції:

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту (м. Київ бульвар Дружби Hapoдів 28 р/р 2292; 2292 в ГУДКСУ м. Києва МФО 820019 ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) заборгованість за нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 1 827,00 грн.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про скасування судового наказу залишити без задоволення. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що копію судового наказу та доданий до неї документів боржник отримав 17.11.2015 р. (про що власне сам і зазначає у заяві про скасування судового наказу). Таким чином, останнім днем подачі заяви про скасування судового наказу було 27.11.2015 p. Натомість з відповідною заявою до суду боржник звернувся лише 07.12.2015 p., про що свідчить штамп, проставлений канцелярією суду на першому аркуші заяви з вхідним номером та датою. Це підтверджується й ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року про залишення заяви без руху. При цьому боржник із клопотанням про поновлення строку для подання цієї заяви до суду не звертався.

Крім того, жодних повідомлень про слухання справи 02.02.2015 p., вона не отримувала. Про те, що боржником подана заява про скасування судового наказу, вона дізналась абсолютно випадково: про це було повідомлено їй в управлінні державного казначейства, в якому на виконанні і знаходиться наказ.

Вказує на те, що згідно положень ч. 9 ст. 105-1 ЦПК України суд постановляє ухвалу лише у випадках залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення та скасування судового наказу. У випадку ж зміни судового наказу суд видає судовий наказ. Натомість в даному випадку, суд змінюючи судовий наказ, постановив ухвалу, чим вийшов за межі своїх повноважень.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник Науково-дослідного економічного інституту в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.63)

Заслухавши доповідь судді Качана В.Я., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи заяву частково та змінюючи судовий наказ, суд першої інстанції виходив з того, що представник заявника визнає заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 1 827,00 грн., що також підтверджується даними акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт по трудовій угоді від 01.04.2014 року, трудовою угодою укладеною між «Науково-дослідним економічним інститутом» та ОСОБА_1

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, 30 вересня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 755/18258/15-ц про стягнення з «Науково-дослідного економічного інституту» на користь ОСОБА_1 заборгованість за нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 1 827,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 29 147 04 грн.

Не погоджуючись із судовим наказом, Науково-дослідний економічний інститут звернувся до суду із заявою про його скасування.

За результатами розгляду заяви, судом було постановлено ухвалу про зміну резолютивної частини судового наказу.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст.105-1 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право: 1) залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; 2) скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 3) змінити судовий наказ.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» У разі зміни судового наказу суд видає новий судовий наказ, який за змістом має відповідати вимогам статті 103 ЦПК.

Отже, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки законом не передбачено постановлення ухвали про зміну судового наказу.

В разі зміни судового наказу суд видає новий наказ.

У статях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Положенням ч.1ст. 74 ЦПК України визначено, що судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Частиною 4 названої статті встановлено, що судова повістка-повідомлення повинна бути вручена - завчасно.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення сторін про час та місце розгляду заяви, що є порушенням порядку розгляду даного питання, так як ч.6 ст. 105-1 ЦПК України та п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»передбачає можливість розгляду справи за відсутності сторін саме за умови їх належного повідомлення про розгляд заяви про скасування судового наказу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при розгляді заяви знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки ухвала постановлена з порушенням процесуальних норм права, така ухвала підлягає до скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 218,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року в справі скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді