Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановила:

ОСОБА_2 в жовтні 2015 року звернулась в суд з позовом до ТОВ "Кредитні ініціативи", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 7 квітня 2005 року між нею та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ), правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Ісаєвою О.Ю., відповідно до умов якого останній (договір) забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №06-2.1/337 від 06 квітня 2005 року та додаткових угод до нього укладених з Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_2

Предметом іпотеки по даному договору є: житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, житловою площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

14 серпня 2015 року у м. Київ приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10002, яким запропонував стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, житловою площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності. За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна пропонує задовольнити вимоги: 92166 грн. 94 коп. заборгованість по кредиту, 53928 грн. 50 коп. заборгованість по відсоткам, а також 3150 грн. 00 коп. плату за вчинення виконавчого напису. Всього на загальну суму 149245 грн. 44 коп.

Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України "Про нотаріат", які, зокрема, полягають в тому, що нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності між сторонами спору щодо заборгованості, а сам виконавчий напис вчинено нотаріусом Київського міського нотаріального округу за межами свого нотаріального округу.

Також зазначає, що в порушення ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої відповідач зобов'язаний був надіслати позивачу письмову вимогу про усунення порушення, останнім зроблено не було, на що не звернув уваги приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису.

Просила з цих підстав визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року позов задоволено, визнано виконавчий напис від 14 серпня 2015 року, зареєстрований за №10002, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись із рішенням, відповідач ТОВ "Кредитні ініціативи" через свого представника Пономаренко Д.Ю. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

В судовому засіданні представник відповідача Пономаренко Д.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував , просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання до суду не з'явився, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати тощо.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав встановленими та доведеними ті обставини на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог.

Так, судом першої інстанції встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 14 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було порушено вимоги ст. 35, 87 Закону України "Про нотаріат", п. 2.3, 3.1, 3.2, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та п.п. "б" п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Порушення зазначених норм, на думку суду першої інстанції полягало у тому, що при вчиненні виконавчого напису відсутні посилання на первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.

Крім того, відсутні докази направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень щодо виконання основного зобов'язання, оскільки лише після спливу тридцяти днів з дня її направлення здійснюється вчинення виконавчого напису.

Також суд першої інстанції вважав, що вчинення виконавчого напису відбулось з порушенням ч. 3 ст.13-1Закону України "Про нотаріат", п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тобто поза межами Київського міського нотаріального округу.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

Так, апеляційним судом встановлено, що 07 квітня 2005 року між позивачем та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ), правонаступником якого є ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір іпотеки який забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №06-2.1/337 від 06 квітня 2005 року укладеного між цими ж сторонами та додаткових угод до нього.

Предметом іпотеки по даному договору є житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, житловою площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. 14 серпня 2015 року вчинив виконавчий напис, яким запропонував стягувачу - ТОВ "Кредитні ініціативи" звернути стягнення на нерухоме майно, а саме на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями. За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріус запропонував задовольнити вимоги кредитора: 92166 грн. 94 коп. заборгованість по кредиту, 53928 грн. 50 коп. заборгованість по відсоткам, а також 3150 грн. 00 коп. плату за вчинення виконавчого напису. Всього на загальну суму 149245 грн. 44 коп.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Статтею 89 Закону України "Про нотаріат" (далі Закон) встановлено вимоги щодо змісту виконавчого напису. Так, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону).

Згідно з частиною 4 пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1772 зі змінами.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову за однією із підстав - наявності заборгованості, яка не є безспірною, на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, й вважав, що у виконавчому написі мали б бути посилання на первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), без наявності яких у нотаріуса нібито відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.

При цьому суд першої інстанції послався на порушення п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Разом з тим, на момент вчинення виконавчого напису розділ 1 зазначеного Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року доповнено підпунктом 1-1, відповідно до якого для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання подаються наступні документи: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Саме цей підпункт Порядку підлягав застосуванню до спірних правовідносин і відповідачем не доведено належними й допустимими доказами подання нотаріусу вищевказаних документів, зокрема копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, доказів надіслання боржнику такої письмової вимоги тощо.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду зазначених доказів (копії зазначеної вимоги, реєстру відправлень тощо) апелянтом надано не було.

Неподання таких документів нотаріусу свідчить про відсутність безспірності вимоги, а відтак відсутність правових підстав для вчинення ним виконавчого напису.

Водночас Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року по справі №6-141цс14 висловив правову позицію, відповідно до якої та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, є обставиною, що спростовує безспірність заборгованості боржника.

В матеріалах справи наявні докази того, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за кредитним договором, що був предметом розгляду судів в 2011, 2013 і 2014 роках, що підтверджується копіями позовних заяв, судових рішень тощо (а.с. 49-63).

Отже про відсутність безспірності вимог про стягнення заборгованості свідчить не той факт, що нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а неподання документів, передбачених п. 1-1Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року№1172 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662), а також наявність в суді спорів з приводу заборгованості на час видачі виконавчого напису.

Крім того, помилковим є висновок суду першої інстанції про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з підстав вчинення його нотаріусом за межами свого нотаріального округу.

Так, згідно з ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі.

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.

Нотаріальним округом нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. є вся територія міста Києва, де і було вчинено оспорюваний виконавчий напис.

Положення п. 1.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України про те, що виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача, означає, що виконавчий напис може бути вчинений будь-яким нотаріусом, а не лише тими, в межах нотаріального округу яких знаходяться боржник, стягувач, або виконуватиметься вимога. При цьому нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію, має вчиняти її в межах свого нотаріального округу, тобто фактично здійснюючи свою діяльність на робочому місці (в конторі), що фактично розташовані у відповідній адміністративно-територіальній одиниці.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував матеріальний закон, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову з інших підстав.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 14 серпня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований за №10002 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.