У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Сокуренко НаталіїВікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Корольовського районного суду

м. Житомира від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 4 серпня 2006 року між банком та

ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останньому наданий кредит в сумі 31 032 грн, строком по 3 серпня 2011 року, зі сплатою

1,25 % щомісячно за користування кредитними коштами та комісійної винагороди.

З метою забезпечення належного виконання умов договору цього ж дня між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 17 936, 37 грн, що була стягнута з відповідачів рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2009 року. Проте, зазначене рішення не виконано боржниками.

Станом на 25 грудня 2014 року заборгованість за вказаним кредитним договором становила 149 148,76 грн, в тому числі 2 311,55 грн заборгованість за кредитом, 44 660,76 грн заборгованість зі сплати відсотків, 1231,50 грн заборгованість зі сплати комісійних нарахувань га 100 944, 95 грн пені.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути зазначені кошти з

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, Сокуренко Н.В., яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 261, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України та виходив із того, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його виконання. Умовами договору передбачено, що останній платіж повинен бути здійснений 3 серпня 2011 року, отже строк позовної давності розпочався з 4 серпня 2011 року й закінчився 4 серпня 2014 року. З вказаним позовом банк звернувся 1 квітня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Враховуючи, що відповідачі звернулись із заявою про застосування строку позовної давності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Корольовського районного суду м. Житомира від

29 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна