Провадження № 2/369/382/16
28.03.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Кондратенко М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з ОСОБА_2 він уклав шлюб 17 липня 2009 року і проживав з нею разом. В шлюбі вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У зв»язку з тим, що їхні відносини з ОСОБА_2 остаточно погіршились і збереження шлюбу є недоцільним, ОСОБА_2 до суду було подано заяву про розірвання шлюбу. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто.
За час спільного проживання з ОСОБА_2 у шлюбі та однією сім»єю в спільну сумісну власність подружжя було придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,7 кв.м., оціночною вартістю 198 577 грн..
Крім зазначеної квартири спільно також було придбано наступне майно: холодильник марки Індезіт вартістю 3 814 грн.., пральну машину марки «Індезіт» вартістю 322 доларів США, що еквівалентно 6 831 грн. 42 коп., духову шафу марки «Арістон» вартістю 9 240 грн., варильну поверхню марки «Арістон» вартістю 3 859 грн., мікрохвильову піч вартістю 2 597 грн., кухонну витяжку вартістю 2 779 грн., м»ясорубку вартістю 1050 грн., пилосмок вартістю 2610 грн., мультиварку вартістю 1 221 грн., а всього спільно набутого майна за час шлюбу (побутової техніки) на загальну суму 34 001 грн. 42 коп..
Позивач ОСОБА_1 вказував, що вказане майно, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 36,7 кв.м. у зв»язку з неможливістю його поділу в натурі, слід визнати спільною частковою власністю з визначенням його частки в розмірі ? частини від спільного майна подружжя, а інше майно, що складається з вищевказаної побутової техніки, підлягає виділу в натурі одній із сторін з виплатою компенсації вартості ? частини цього майна другій стороні.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив здійснити поділ спільного майна подружжя, набутого за час фактичного спільного проживання у шлюбі без визначення часток в натурі, та виділити у власність ОСОБА_1 ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 36,7 кв.м., оціночною вартістю 198577 грн., здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1, набутого за час фактичного спільного проживання у шлюбі, без визначення часток в натурі та виділити у власність ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 36,7 кв.м. оціночною вартістю 198577 грн.; виділити в натурі ОСОБА_2 наступне спільно набуте майно за час фактичного проживання у шлюбі: холодильник марки Індезіт вартістю 3 814 грн.., пральну машину марки «Індезіт» вартістю 322 доларів США, що еквівалентно 6 831 грн. 42 коп., духову шафу марки «Арістон» вартістю 9 240 грн., варильну поверхню марки «Арістон» вартістю 3 859 грн., мікрохвильову піч вартістю 2597 грн., кухонну витяжку вартістю 2 779 грн., м»ясорубку вартістю 1 050 грн., пилосмок вартістю 2 610 грн., мультиварку вартістю 1221 грн., а всього- загальною вартістю 34 001 грн. 42 коп., стягнути з ОСОБА_2 на його користь ? частину вартості спільно набутого майна за час фактичного спільного проживання у шлюбі, а саме побутової техніки в сумі 17 000 грн. 71 коп..
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 і представник позивача в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідка, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 17 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у подружжя ОСОБА_2 02 грудня 2009 року народився син ОСОБА_3.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, зареєстрований 17 липня 2009 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 170-розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_2 «Голівець».

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1В і ОСОБА_2 між ОСОБА_2, як покупцем, і ОСОБА_4, як продавцем, 19 березня 2013 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_3, що в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області. Квартира, що відчужується, складається з однієї жилої кімнати площею 15,60 кв.м., загальною площею 36,70 кв.м..

Згідно умов п. 2 вказаного Договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2013 року продаж вчинено за 198 577 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього Договору.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надав суду показання, що йому відомо, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_6, оскільки придбана ними разом, як подружжям.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності за кожним по ? частині квартири № 6 жилого будинку № 55 по вул. Щаслива в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м. як майно, набуте подружжям під час шлюбу, що підлягає поділу між ними в рівних частках, а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню.

Також в заявленому до суду позові позивач ОСОБА_1 просив виділити в натурі ОСОБА_2 наступне спільно набуте майно за час фактичного проживання у шлюбі: холодильник марки Індезіт вартістю 3 814 грн.., пральну машину марки «Індезіт» вартістю 322 доларів США, що еквівалентно 6831 грн. 42 коп., духову шафу марки «Арістон» вартістю 9240 грн., варильну поверхню марки «Арістон» вартістю 3859 грн., мікрохвильову піч вартістю 2597 грн., кухонну витяжку вартістю 2 779 грн., м»ясорубку вартістю 1050 грн., пилосмок вартістю 2610 грн., мультиварку вартістю 1221 грн., а всього загальною вартістю 34001 грн. 42 коп., стягнути з ОСОБА_2 на його користь ? частину вартості спільно набутого майна за час фактичного спільного проживання у шлюбі, а саме побутової техніки в сумі 17 000 грн. 71 коп..

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У зв»язку з цим слід зазначити, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів про наявність майна, а саме холодильника марки «Індезіт» вартістю 3 814 грн.., пральної машини марки «Індезіт» вартістю 322 доларів США, що еквівалентно 6 831 грн. 42 коп., духової шафи марки «Арістон» вартістю 9240 грн., варильної поверхні марки «Арістон» вартістю 3859 грн., мікрохвильової печі вартістю 2597 грн., кухонної витяжки вартістю 2 779 грн., м»ясорубки вартістю 1050 грн., пилосмоку вартістю 2610 грн., мультиварки вартістю 1221 грн., та що вартість вказаного майна становить 34 001 грн. 42 коп., і що зазначене майно придбано подружжям за час їхнього перебування у шлюбі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 57-60, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 6 жилого будинку № 55 по вул. Щаслива в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м..

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири № 6 жилого будинку № 55 по вул. Щаслива в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м..

У решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л. М.