Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/1510/15 головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
провадження № 22-ц/778/1489/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіна Валентина Василівна, Реєстраційна служба Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіна В.В., Реєстраційна служба Енергодарського МУЮ Запорізької області про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначивши, що 23 січня 2015 року о 12 годині 30 хвилин по вул. Космічній в м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області в порушення вимог ПДР України ОСОБА_3, керуючи автотранспортним засобом - автомобілем АUDI-80, номерний знак НОМЕР_2, скоїв ДТП, чим спричинив автотранспортному засобу-автомобілю VOLKSVAGEN САDDY, номерний знак НОМЕР_1 механічні ушкодження. Вказаний автомобіль належав на праві власності позивачу. Згідно висновку консультативно-автоекспертного бюро №49 від 20.02.2015 року вартість матеріальної шкоди складає 205 804 грн. 72 коп. ОСОБА_2 звернувся до Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Разом із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року була задоволено та винесено рішення щодо накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності. Пунктом 2 резолютивної частини ухвали вирішено накласти арешт та заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 30 червня 2015 року було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно відповідача, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження. 08 липня 2015 року позивачу стало відомо, що 24 лютого 2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіною В.В. було посвідчено договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивач вважає, що оскільки на час укладення між відповідачами договору довічного утримання (догляду) існувала ухвала суду про накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3, то це є підставою для визнання правочину недійсним.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд визнати договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24 лютого 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 недійсним, а також зобов'язати Реєстраційну службу Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області скасувати державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 січня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що 23.01.2015 року ОСОБА_7, керуючи автомобілем АUDI-80, номерний знак НОМЕР_2, скоїв ДТП , внаслідок чого пошкодив автомобіль VOLKSVAGEN САDDY, номерний знак НОМЕР_1 , який належав на праві власності ОСОБА_2.

Постановою Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 10.07.2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у ДТП, яке мало місце 23 січня 2015 року (а.с.81).

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було скасовано ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

24.02.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання (догляду, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіною В.В. та зареєстрований в реєстрі за №867. Відповідно до предмету цього договору Відчужувач (ОСОБА_3) передає, а Набувач (ОСОБА_4) отримує у власність квартиру АДРЕСА_2, та взамін цього зобов'язується забезпечити Відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору ( а.с.123-124).

06 березня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області Маєвським О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46778188 за заявою ОСОБА_2 від 05 березня 2015 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме, накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 та заборони відчуження квартири АДРЕСА_2. Згідно до цієї постанови боржнику - ОСОБА_3 самостійно виконати рішення в строк до 12 березня 2015 року включно. Також в постанові зазначено на те, що вона може бути оскаржена в 10-тиденний строк в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.92). ОСОБА_3 отримав дану постанову 08 березня 2015 року, що підтверджується печаткою про відправлення кореспонденції на конверті (а.с.93). Дана постанова жодною з сторін оскаржена не була.

14 травня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області Маєвським О.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №46778188, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, що належить боржнику (а.с.94). Вищезазначену постанову було направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 18 травня 2015 року відповідно до листа Державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області за №12688 (а.с.95).

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 12 серпня 2015 року заява про забезпечення позову по вищезазначеній справі була задоволена та вирішено питання про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, накладено арешт та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_2, яка за договором довічного утримання (догляду) належить ОСОБА_4 (а.с. 159). Дана ухвала набрала законної сили та жодною зі сторін не оскаржувалась.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку проте, що позивачем не доведено в судовому засіданні, що угода укладалась з порушенням вимог закону. Суд першої інстанції на прийняв до уваги посилання позивача на наявність ухвали суду від 23 лютого 2015 року про накладення арешту та заборону на його відчуження, оскільки ухвали про забезпечення позову виконується за правилами, встановленими ЗУ «Про виконавче провадження», та виконання ухвали здійснювалося державним виконавцем 14 травня 2015 року, тобто після укладання правочину.

Доводи апеляційної скарги проте, що на момент укладання правочину існувало судове рішення - ухвала суду про від 23 лютого 2015 року про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності, яке підлягало негайному виконанню, не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

За правовою позицією Верховного суду у справі 6-146цс13 від 16.04.2014 року майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (ст. 745 ЦК). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним.

Момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов'язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

Відповідно до ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За умовами договору сторони домовились, щодо утримання, у тому числі забезпечення необхідною допомогою, включаючи і медичну.

За роз'ясненнями п. 7 Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Крім того, за положеннями ч.2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили проводиться державна реєстрація обтяження.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже скасоване апеляційною інстанцією судове рішення - ухвала суду про від 23 лютого 2015 року про арешт майна боржника, як незаконна, яка не була зареєстрована в реєстрі обтяження речових прав на нерухоме майно,не може бути підставою для визнання правочину недійним, укладеного 24.02.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять іншого обґрунтування у чому полягає порушення прав позивача та вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, як проте вимагає позивач, відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 січня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: