Справа № 152/471/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області,

встановив:

22.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати - ОСОБА_2, яка по день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1.

Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємцем майна після смерті матері по закону.

Інших спадкоємців немає, оскільки її сестра - ОСОБА_3 спадщину після смерті матері не прийняла та на неї не претендує, про що подала відповідну заяву.

Спадщину вона прийняла, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності, що є перешкодою для оформлення її спадкових прав на вказаний будинок.

Просить визнати за нею - ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері - ОСОБА_2 на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 73,8 м. кв., в тому числі житловою площею 41,5 м. кв., із господарськими будівлями: прибудовою під літерою «а», сараєм під літерою «Б», погребом під літерою «Б1», сараєм під літерою «В», огорожею «1-3», загальною вартістю 80219 грн., які знаходяться на АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.32).

Представник позивачки - ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 15.03.2016 року (а.с.21), в судове засідання не з'явився, 14.04.2016 року подав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов ОСОБА_1 задовольнити (а.с.37).

Представник відповідача - Стрільницької сільської ради Шаргородського району в судове засідання не з'явився, але 13.04.2016 року до суду надійшла заява від Стрільницького сільського голови Бровченко В.С., у якій остання просить розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування розглянути у відсутності представника сільської ради, позов визнає, заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має (а.с.35-36).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ в судове засідання не з'явився, але від заступника начальника Шаргородського РУЮ з питань державної реєстрації Залокоцької В.Д. до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у відсутності представника відділу державної реєстраційної служби Шаргородського РУЮ (а.с.31).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивачки, відповідача, третьої особи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивачки, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, свідоцтвами про народження та одруження позивачки (а.с.9, 7, 8).

ОСОБА_2 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Стрільницької сільської ради за №10 від 18.01.2016 року, відповідно до якої спадкоємцями за законом померлої ОСОБА_2 є діти - ОСОБА_3, ОСОБА_7, яка протягом шести місяців фактично прийняла спадщину після смерті матері, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно, розпорядившись домашніми та особистими речами померлої (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 за законом є дочка останньої - позивачка ОСОБА_1 (а.с.10), оскільки інший спадкоємець - ОСОБА_3 спадщини не прийняла і на неї не претендує, про що подала відповідну заяву до Шаргородської державної нотаріальної контори (а.с.20).

ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняла, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно, розпорядившись домашніми та особистими речами померлої (а.с.10), але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 01.03.2016 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області ОСОБА_8, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 80219 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема даними з погосподарських книг по Стрільницькій сільській раді за 1986-1990 роки, де спадкодавець ОСОБА_2 значиться головою двору, у власності якого знаходиться будинок 1962 року забудови з господарськими будівлями (а.с.19).

Будинок на АДРЕСА_1, знаходиться на земельній ділянці площею 0,35 га, яка належала матері позивачки ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Стрільницької сільської ради від 15.03.2016 року за № 305 (а.с.18).

З довідки виконавчого комітету Стрільницької сільської ради від 19.01.2016 року за №9 вбачається, що будинок на АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.11, 12).

Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що будинковолодіння в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку літерою «А», загальною площею 73,8 м. кв., в тому числі житловою площею 41,5 м. кв., господарських будівель: прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу під літерою «Б1», сараю під літерою «В», огорожі «1-3», загальною вартістю 80219 грн. (а.с.16-17).

Загальний фізичний стан будинку 1962 року забудови - незадовільний, має 50% зносу, але експлуатація його можлива, потребує ремонту (а.с.15). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту.

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_2 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.12).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Таким чином, станом на 1962 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Стрільники, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 10.02.2016 року за №18, з якої вбачається, що згідно з архівними даними КП право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не зареєстровано (а.с.14).

З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.13).

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Стрільники по АДРЕСА_1, - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останньої.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 01.03.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2, оскільки є її донькою, і прийняла спадщину після смерті матері, фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на майно померлої ОСОБА_2 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 392 ЦК України, ст.ст.524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою та жителькою АДРЕСА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_2, яке складається: із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 73,8 м. кв., в тому числі житловою площею 41,5 м. кв., та господарські будівлі: прибудову під літерою «а», сарай під літерою «Б», погріб під літерою «Б1», сарай під літерою «В», огорожу «1-3», загальною вартістю 80219 грн., що розташовані у АДРЕСА_1. Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя