Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 20 865 гривен та моральної шкоди 60 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1 705 гривень 20 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що по кримінальному провадженню по факту наїзду на ОСОБА_5 не проведені всі слідчі дії, підозра йому не пред'явлена, до кримінальної відповідальності він не притягнутий, однак суд до уваги дану обставину не прийняв, виходив з того, що цивільно-правова відповідальність за пред'явленим позовом доводиться за правилами цивільного судочинства і відсутність вини у кримінальному провадженні не означає відсутність вини у цивільному судочинстві.

Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вважає, що виникненню шкоди сприяла груба необережність самого потерпілого, який знехтував безпекою дорожнього руху, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31 березня 2014 року, винесеною старшим слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Рівненській області.

За викладених обставин просить рішення змінити, зменшити розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року, близько 01 год. 20 хв., водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі М-06-Крилів-Пашуки з перевищенням допустимої швидкості, в межах населеного пункту с.Черниця Корецького району Рівненської області в порушення дії дорожнього знаку 5.45, неподалік електроопори №48 вчинив наїзд на пішохода - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер під час транспортування до медичного закладу.

По даному факту постановою від 31 березня 2014 року старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Рівненській області капітана міліції Тумак І.В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 08 лютого 2014 року закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 об'єктивної сторони складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2014 року постанову від 31 березня 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження №0000049 повернуто у СУ УМВС України в Рівненській області у відділ розслідування ДТП на доопрацювання.

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 вересня 2014 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Крупенка Б.І. по кримінальному провадженні №0000049.

Задовольняючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст.22,1187 ЦК України, доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд виходив з положень ст.ст.23,1167,1193 ЦК України, враховував характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини, виходячи із засад розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, окрім висновку суду в частині стягнення витрат, понесених на поминальні обіди з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, місцевий суд не врахував, що витрати, понесені на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які винний зобов'язаний відшкодовувати відповідно до ст.1201 ЦК України.

Аналогічна позиція застосування ст.1201 ЦПК Українивикладена в ухвалах Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 грудня 2013 року (справа 6-20368св13), 16 вересня 2015 року (справа №6-13941св15).

За викладених обставин рішення місцевого суду в частині стягнення матеріальних витрат підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення за яким з ОСОБА_3 стягнути матеріальні витрати позивача пов'язані з ритуальними послугами на поховання потерпілого в сумі 12 438 гривень та не підлягають стягненню витрати пов'язані із закупівлею продуктів харчування та витратами на проведення поминальних обідів в день поховання, а також поминальних обідів в 9 та 40 день, що складає 8427 гривень.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Суд першої інстанції обґрунтовано, виходячи з засад розумності і справедливості, встановлених ч.3 ст.23 ЦК України, з врахуванням вимог ст.1193 ЦК України, дійшов вірного висновку про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 гривень, що відповідає обсягу і глибині душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 внаслідок смерті сина, доводами апеляційної скарги протилежне не доведено, а загальне посилання на зменшення розміру стягнутої моральної шкоди не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_3 не притягнуто до кримінальної відповідальності по факту наїзду на ОСОБА_5, оскільки у відповідності до приписів ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відповідно апеляційна скарга таких доводів не містить, а тому не заслуговує на увагу.

У відповідності до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням суми матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 724 грн 38 коп.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди, яке прийняте з порушенням норм матеріального права та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 12 438 (дванадцять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати по сплаті судового збору в сумі 724 (сімсот двадцять чотири) грн. 38 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М. Ковальчук