Справа № 458/439/16 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/5234/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 року позов задоволено. Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 13 178 грн. на відшкодування майнової шкоди, 551,20 грн. витрат по оплаті судового збору і 600 грн. витрат на правову допомогу, всього : 14 329,20 грн.

Рішення оскаржив в інтересах відповідача його представник ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Свої доводи обґрунтовує тим, що акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 13 червня 2015 року, який складений через значний період після ДТП, не є фінансовим документом і не підтверджує витрат на ремонт. Належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог позивачем не надані. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 4 січня 2015 року в 0 годин 15 хвилин у с.Н.Яблунька Турківського району Львівської області, ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, та вчинив наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Jetta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, та був у правомірному користуванні позивача. В результаті ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження.

Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 26 січня 2015 року, яка не скасована і є чинною, ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів досліджує обставини щодо наявності вини відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення в нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Вина відповідача встановлена описаною вище постановою у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, яка відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Позивачем проведено ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля у фізичної особи-підприємця, яка у законному порядку проводить господарську діяльність по ремонту автомобілів. На підтвердження проведення ремонту, вартість якого становить 13 178 грн., позивачем надано акт прийому - передачі по ремонту автомобіля від 13 червня 2015 року, який не спростований іншими доказами.

Для забезпечення всебічного і повного з'ясування обставин справи, засад змагальності сторін, за приписами ст. 10 ЦПК України апеляційний суд роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Сторони не виявили бажання скористатися такими правами, зокрема не зверталися із клопотанням про проведення експертиз.

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з доказів, що надані сторонами.

Докази, які б достовірно спростовували вартість ремонту пошкодженого після ДТП автомобіля, визначеного актом прийому-передачі, не надані.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що відповідач на обґрунтування своїх доводів, викладених в апеляційній скарзі, не надав належних та допустимих доказів, його доводи не підтверджуються наявними в справі доказами.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено судом на підставі аналізу наявних у справі доказів. Висновки суду відповідають обставинам справи та відносинам сторін.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розподіл судових витрат проведено судом у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: