У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - ШереметЮ.М., заінтересована особа - ОСОБА_6, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною скаргою та просив визнати протиправною та незаконною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - Шеремет Ю.М. щодо невнесення (не направлення) до Дніпровського районного суду м. Києва подання про примусове входження в квартиру боржника - ОСОБА_6; зобов'язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - Шеремет Ю.М. направити до Дніпровського районного суду м. Києва подання про примусове входження в квартиру боржника - ОСОБА_6 в межах виконавчого провадження відкритого 13 серпня 2012 року.

В обґрунтування своєї заяви зазначав, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист, виданий 12 вересня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди та судових витрат у розмірі 132 924 грн 85 коп.

13 серпня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Звертаючись до суду скаржник зазначав, що державний виконавець не здійснює жодних виконавчих дій по даному провадженню. У червні 2015 року ним було подано заяву до Дніпровського районного суду м. Києва щодо надання інформації про внесення подання державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з приводу примусового входження до квартири боржника.

29 червня 2015 року заявник отримав відповідь, в якій повідомлялося, що за період з січня 2013 року по червень 2015 року відсутні дані про надходження до суду подання відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про проникнення до квартири боржника ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що дії державного виконавця щодо не направлення до Дніпровського районного суду м. Києва подання про примусове входження до квартири боржника, є незаконними, просив суд задовольнити скаргу.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що Закон України «Про виконавче провадження» передбачає право державного виконавця на звернення до суду з подання в порядку ст. 376 ЦПК України.

При цьому державний виконавець встановивши відсутність боржника та його майна за вищевказаною адресою, не вносив подання про примусове проникнення до житла.

Враховуючи наведене дії державного виконавця узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ухвали постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова