№ 207/239/16-ц
№ 2/207/524/16
17 березня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бистрової Л.О.
при секретарі Мозоль О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпродзержинську справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Барєр» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Барєр» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.
В порушення ст.116 КЗпП України, в день звільнення йому не були виплачені всі належні до виплати суми, тобто повного розрахунку проведено не було.
Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю. Зазначив, що підтримує уточнені позовні вимоги заяві у повному обсязі.
Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістку. Явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини своєї неявки не повідомив ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник Позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Враховуючи вищенаведене у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
Позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Барєр» з 21 липня 2014р. та був звільнений з роботи 30 квітня 2015року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.6) та наказом (розпорядженням) №15/ос від 30 квітня 2015 року про звільнення позивача (а.с.5).
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.09.2015 року з відповідача на користь ОСОБА_1 були стягнені середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7379,03 грн.; компенсація за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 13518,33 грн.; моральна шкода у розмірі 2000грн. (а.с.23-28).

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів».

Згідно з ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України: у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу звільненому працівнику належних йому сум у строки, вказані у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду України в абз. 5 п. 25 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» роз'яснив, що непроведення розрахунку у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

У судовому засіданні було встановлено, що позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата у сумі 38091,63 грн.

Згідно з довідкою ДП «Барєр» №03/165 від 30.04.2015р. (а.с.7), середньоденний заробіток позивача складав 251,87 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.08.2015р. по 29.01.2016р. включно.

Відповідно до ОСОБА_4 соціальної політики України від 09.09.2014 р. N10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік, кількість робочих днів у серпні 2015р. 20; у вересні 2015р. 22, у жовтні 2015р. 22, у листопаді 2015р. 21; у грудні 2015р. 23.

Відповідно до ОСОБА_4 соціальної політики України від 20.07.2015 р. N10846/0/14-15/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік, кількість робочих днів у січні 2016р. 19 робочих днів.

Враховуючи, що за 8 робочих днів у серпні 2015 року середній заробіток був стягнений то розрахунок необхідно проводити з 13 серпня 2015 року, тобто у серпні 2015 року необхідно врахувати 12 робочих днів.

Таким чином сума середнього заробітку 29972,53 грн. виходячи з наступного розрахунку:

серпень 2015р.: 251 грн. 87 коп. х 12 (кількість робочих днів у місяці) = 3022,44грн.

вересень 2015р.: 251 грн. 87 коп. х 22 (кількість робочих днів у місяці) = 5541,14грн.

жовтень 2015р.: 251 грн. 87 коп. х 22 (кількість робочих днів у місяці) = 5541,14грн.

листопад 2015р.: 251 грн. 87 коп. х 21(кількість робочих днів у місяці) = 5289,27грн. грудень 2015р.: 251 грн. 87 коп. х 23(кількість робочих днів у місяці) = 5793,01грн.

січень 2016р.: 251 грн. 87 коп. х 19 (кількість робочих днів у місяці) = 4785,53грн.

лютий 2016р.: 251 грн. 87 коп. х 21 (кількість робочих днів у місяці) = 5289,27грн.

Всього сума становить 35261,80 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходив також з наступного.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1, цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду (або судового наказу) про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

У даному випадку між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника, а тому відсутні правові підстави для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після звільнення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року № 6-60цс13, а також в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі N 6-114цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.

Ще одна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року № 6-64цс13, в якій зазначено наступне: відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.

Керуючись ст.5-11, 60, 64, 79, 88, 212-215, 218, 224-226, 232-233 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Барєр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Барєр» (5197 м. Дніпродзержинськ, пр.. Аношкіна, 179-б ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2015 року по 29.02.2016 року у розмірі 35261 (тридцять пять тисяч двісті шістдесят одна) гривня 80 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Барєр» (5197 м. Дніпродзержинськ, пр.. Аношкіна, 179-б ) судовий збір на користь держави в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Головуючий суддя Бистрова Л.О.