РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі :

головуючої - судді Шмадченко С.І.,

за участю секретаря Гололобової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до житла, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: Київський РВ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 у якій просив вселити його до приміщення однокімнатної квартири готельного типу №22, розташованої у будинку № 10 по вул.Воробйова у м.Харкові.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 року за результатами перегляду рішення Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2013 року по справі № 640/8922/13-ц зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні однокімнатною квартирою № 22 у будинку №10 по вул. Воробйова м.Харкова, житловою площею 12,9 кв.м., загальною площею 15,2 кв.м. та передати йому ключі від вхідних дверей квартири.

На примусове виконання рішення суду 24.04.2014р. був виданий виконавчий лист. В приміщенні Київського ВДВС ХМУЮ йому ОСОБА_2 передала ключі від вхідних дверей квартири. Після чого зясувалося, що передані ОСОБА_2 ключі не підходять до замків вхідних дверей квартири і він не може вселитися до квартири для проживання. За його заявою 28.10.2014 р. виконавче провадження було відновлено, але за скаргою ОСОБА_2 постанова про відновлення виконавчого провадження була скасована і 24.03.2015 р. винесена постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яка мотивована виконанням судового рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що рішення апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 р. фактично не захистило його права, оскільки він не може користуватися житловим приміщенням квартири до сих пір, хоча має на це право згідно ст.156 ЖК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнав, просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, посилаючись на те, що на підставі договору дарування, посвідченого 29.07.2011 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_2 на праві власності належить однокімнатна квартира №22 у будинку готельного типу №10 по вул. Воробйова в м.Харкові. ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з 21.11.2009 р. перебувала у шлюбі. З літа 2012 року сторони мешкали окремо, а 08.11.2013року рішенням Київського районного суду м.Харкова шлюб розірвано.

Не зважаючи на те, шо ОСОБА_1 з 1986 року зареєстрований у спірній квартирі, але фактично більше десяти років в ній не проживає, оскільки не має потреби в цьому житловому приміщенні, не несе витрат по утримуванню житла і по сплаті комунальних послуг. Ніяких особистих речей ОСОБА_1 в квартирі не має.

ОСОБА_2 рішення апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 року виконала. 24.07.2014 року ОСОБА_1 зявився до державного виконавця. В присутності двох понятих ОСОБА_2 передала йому ключі від вхідних дверей спірної квартири, про що державним виконавцем був складений відповідний акт і при виконанні виконавчої дії жодних зауважень не надійшло. Протягом досить тривалого часу ОСОБА_1 мав ключі від вхідних дверей квартири, але в квартиру не вселився, оскільки не мав в ній потреби.

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків ОСОБА_2 не може розпоряджатись на свій власний розсуд належною їй на праві власності квартирою, оскільки в ній перебуває на реєстраційному обліку ОСОБА_1, який порушує її право володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав, просив задовольнити свої позовні вимоги про вселення в квартиру.

Начальник Київського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_5 направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 21.11.2009 року по 08.11.2013 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ОСОБА_1 29.07.2011 року подарував ОСОБА_2 квартиру № 22 готельного типу, розташовану у будинку № 10 по вул. Воробйова в м.Харкові, загальною площею 15,2 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., на яку станом на 31.12.2012 рік ОСОБА_2 право власності зареєструвала в КП ХМБТІ. (а.с.38-40)

З 1986 року ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі (а.с. 41).

З літа 2012 року у квартирі не проживав, а проживає у своїй матері за адресою: м.Люботин Харківської області вул. Котлова,10, про що не заперечував в судовому засіданні сам ОСОБА_1

У серпні 2013 року ОСОБА_1 за захистом свого порушеного права звернувся з позовом до суду, яким просив зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою та передати йому ключі від вхідних дверей квартири та встановити безстроковий та безоплатний сервітут. Рішенням Київського районного суду від 24.12.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 року за результатами перегляду вказаного рішення позов ОСОБА_1 було задоволено, зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні спірної квартири та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири. (а.с.6-9)

На примусове виконання судового рішення 30.04.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та запропоновано ОСОБА_2 добровільно виконати судове рішення. 24.07.2014 р. ОСОБА_2 передала ключі від вхідних дверей квартири ОСОБА_1 про що було складено відповідний акт та постановою державного виконавця виконавче провадження закрито (а.с.49)

В судовому засіданні ОСОБА_1 посилався на те,що він має право на вселення до спірної квартири відповідно до ст.156 ЖК УРСР, яка передбачає права і обовязки членів сімї власника жилого будинку (квартири).

Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Положення ч.2 ст.64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сімї наймача належать дружина їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 у 2013 році вивозив з квартири меблі. У 2014 році, він від ОСОБА_2 отримав ключі від вхідних дверей квартири і із шафи вивіз залишки будівельних матеріалів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 з листопада 2011 року у спірній квартирі мешкає одна. Вона бачила, як у 2013 році ОСОБА_1 вивозив із спірної квартири диван, холодильник, піч. Просив у неї драбину щоб зняти кондиціонер. Восени 2014 року ОСОБА_1 також вивозив з комори квартири речі. У квартиру ОСОБА_1 не вселявся. Зі сторони ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 не чинилось.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.11.2013 р. припинив сімейні відносини з ОСОБА_2 24.07.2014 р., отримавши від ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири, не скористався своїм правом, у спірну квартиру не вселився, а навпаки, як сам пояснив суду, вивіз своє майно із шафи квартири та продовжував проживати у своєї матері, тому суд не знаходить підстав для вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру.

Доказів, які б перешкоджали ОСОБА_1 вселитися до спірної квартири суду не надано.

Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.07.2011 року є власницею квартири № 22 готельного типу, розташованої у будинку № 10 по вул. Воробйова в м.Харкові, загальною площею 15,2 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м.

За правилами ст..319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що у разі буд-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням….

З огляду на наведе, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 з моменту розірвання шлюбу у спірній квартирі не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, комунальні послуги не сплачує, чим порушує право ОСОБА_2, як власника квартири розпоряджатися своїм майном, тому суд визнає ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщення у спірній квартирі.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.319,405 ЦК України,ст..64,156 ЖК суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про вселення до житла відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким,+ що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі але не були присутні в судовому засіданні підчас оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя