Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2269/16-ц
Провадження № 2/209/1185/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого : судді Лобарчук О.О.

при секретарі: Бойко Н.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, третя особа - Адміністрація Дніпровського району,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2

В обґрунтування позову вказала, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Право власності підтверджено Договором купівлі-продажу від 12.02.1997 року.

На момент придбання квартири , шлюб між нею та відповідачем був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.06.1995 року, отже квартира не є предметом спільної сумісної власності.

Відповідач по справі, її колишній чоловік, зареєстрований в даній квартирі з 21 червня 1997 року, але фактично не мешкає у вказаній квартирі з 21 червня 2015 року і по теперішній час, що підтверджується актом про не проживання від 14.06.2016 року.

Вона не зверталася до відповідача добровільно виписатися, оскільки не знала адресу його мешкання.

Її звернення до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації проживання - є однією із захисту власником своїх прав.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої вимоги та пояснила, що відповідач її колишній чоловік. Квартиру вона покупала вже після розлучення. Вони дійсно мешкали разом до червня 2015 року, але відповідач пішов до іншої жінки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав позов. Пояснив, що він дійсно у 2015 році пішов від позивачки . На даний час він зареєстрований у гуртожитку, який йому надано роботодавцем. Однак якщо він не буде працювати, то і жити йому не буде де. Вказав, що він у липні 2015 року намагався потрапити за адресою його реєстрації. Однак позивачка його не пустила. З цього приводу він звертався до міліції. До суду про вселення він не звертався.

Представник відповідача - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності центра вторинної безоплатної правової допомоги, вказала, що позов не може бути задоволений , оскільки позивачка посилається не на ті норми права, за якими вона може поставити питання про зняття з реєстрації відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухав думку позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 1997 року позивачка ОСОБА_1 стала власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10)

Відповідно до довідки від 16.06.2016 року, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані - ОСОБА_1 - наймач , ОСОБА_2 - чоловік , ОСОБА_4 - дочка. (а.с.8)

Відповідно до акту про не проживання від 14.06.2016 року , складного ТОВ "Крона - Сервис 3", ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з 21.06.2015 року. (а.с.9)

Суд не приймає до уваги при постановленні рішення суду наданий відповідачем висновок Дніпровського РВ від 29.07.2015 року за заявою ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не впускає його за місцем реєстирації (а.с.21), оскільки після отримання висновку ОСОБА_2 до суду з позовом про усунення першкод або вселення за місцем його реєстрації не звертався.

Нормами ст.391 ЦК України ч.1 передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, та ст.41 Конституції України, яка гарантує, що право приватної власності є непорушним.

Як встановлено судом , сторони спільно не проживають, спільним побутом не пов'язані, взаємних прав та обов'язків не мають.

Позовні вимоги позивача, як власника житла, про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, обґрунтовані посиланням на ст.ст. 71,72 Житлового кодексу України .

Положення цієї норми не передбачають її застосування навіть до колишніх членом сім'ї власника житла.

Так саме і норми ЖК України не передбачають правові підстави визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, особи, яка не є членом сім'ї власника квартири (будинку).

Зокрема, якщо це стосується колишніх членів його сім'ї власника житла, то відповідно до положень ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу щодо плати за користування житлом та комунальними послугами.

Порушення цих правил тягне застосування положень ст.ст.162,163 ЖК Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України: "Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном".

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України: "Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд".

При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України: "Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном".

У судовому засіданні було встановлено, що реєстрація відповідачки у квартирі, яка належить на праві власності позивачці, перешкоджає позивачці користуватись та розпоряджатись своїм майном та на свій власний розсуд.

При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 162,163 Житлового Кодексу України, ст.ст. 6,10,11,60, ,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку - задовольнити повністю .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, пр. Перемоги 23-3.

Зобов'язати Адміністрацію Дніпровского району зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, пр. Перемоги 23-3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Лобарчук