У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» (далі - ДП «Львівський військовий лісокомбінат»), обґрунтовуючи вимоги тим, що з 16 квітня 2014 року по 14 липня 2015 року він працював на посаді заступника директора з правових питань у відповідача. Крім того, з 2003 року до 2008 року та у 2012, 2013 роках також працював на даному підприємстві на посадах юрисконсульта та заступника директора з правових питань. Відповідно до наказу від 13 травня 2015 року № 75-ОС «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників по ДП «Львівський військовий лісокомбінат» він був попереджений про звільнення відповідно до вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з оптимізацією штатної структури на вимогу концерну «Військессетменеджмент». Він відмовився від підпису про ознайомлення з даним наказом, про що було складено акт, який підписали всі присутні учасники наради за участю представників відокремлених підрозділів. Наказом від 14 липня 2015 року № 152-ОС його було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 20 травня 2015 року він звернувся до директора відповідача ОСОБА_5 із письмовою заявою про надання йому копій документів, у тому числі наказу від 13 травня 2015 року № 75-ОС та «вимоги» концерну «Військессетменеджмент» щодо оптимізації штатної структури, на яку 19 червня 2015 року отримав відповідь, з якої вбачалося, що текст констатуючої частини наказу від 13 травня 2015 року № 75-ОС іншого змісту, ніж той який йому давали для ознайомлення. Позивач вважає даний наказ підробленим, оскільки замість первинного тексту: «у зв'язку із оптимізацією штатної структури на вимогу концерну «Військессетменеджмент» було викладено: «у зв'язку із скороченням посади директора з правових питань». Крім того, під час його звільнення, адміністрація підприємства відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України не запропонувала йому дві вакантні посади, які на той час були на підприємстві, зокрема, головного інженера Волинського військового лісгоспу, який є структурним підрозділом ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Посилаючись на викладене, позивач просив поновити його на посаді заступника директора з правових питань ДП «Львівський військовий лісокомбінат» з 14 липня 2015 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що керівництвом ДП «Львівський військовий лісокомбінат» належним чином виконано вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_4, оскільки посади, які міг би обійняти позивач відповідно до його рівня кваліфікації, спеціальності та стажу роботи на підприємстві були відсутні.

Суди також обґрунтовано зазначили, що посилання позивача на відмінність текстів мотивувальної частини наказу про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників по ДП «Львівський військовий лісокомбінату не може бути підставою для задоволення позову, оскільки у матеріалах справи міститься належним чином завірена копія наказу від 13 травня 2015 року № 75-ос, у якому як підставу для винесення наказу зазначено «у зв'язку зі скороченням посади заступника директора з правових питань», натомість копія наказу від 13 травня 2015 року № 75-ос, у якому як підставу для зміни в штатний розпис зазначено «у зв'язку з оптимізацією штатної структури на вимогу концерну «Військессетменеджмент» належним чином не завірена, отже не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К.Парінова

М.В. Демяносов

О.В.Ступак