Справа № 355/536/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/413/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 42 24.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою ,-

встановила:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він є власником 1/3 частини квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Співвласником інших 2/3 частин квартири є відповідач по справі, ОСОБА_2

Відповідач поставила на двері спільної квартири замок та перешкоджає йому в користуванні спільною власністю.

Позивач просив суд усунути перешкоди зі сторони відповідача, ОСОБА_2, у користуванні ним спірною квартирою, надавши йому безперешкодний доступ до квартири шляхом заміни замка в вхідних дверях

Також позивач просив виділити йому в користування в натурі 1/3 спірної частини квартири, а саме: житлову кімнату №6 житловою площею 10,70 кв.м. у спільному користуванні залишити: коридор, вбиральню, ванну кімнату та кухню.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди зі сторони відповідача, ОСОБА_2, у користуванні ОСОБА_3 квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1, надавши безперешкодний доступ до квартири шляхом заміни замка в вхідних дверях.

Виділено ОСОБА_3 в користування в натурі 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 а саме: житлову кімнату №6 житловою площею 10,70 кв.м., в спільному користуванні залишено: 10,90 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,80 кв.м., кухню площею 9,60 кв.м..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 800 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що суд не забезпечив її участі в судовому засіданні, чим порушив принцип змагальності.

Крім того, вказала, що позивач не довів, що вона не чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, разом з тим виконання рішення суду призведе до порушення її прав, оскільки у спірній квартирі знаходяться її речі. Вказувала, що позивач чинить їй перешкоди у оформленні спадщини на спірну квартиру.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_4 також вказувала на те, що відсутні дані про те, що ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири.

24 березня 2016 року до апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, яке колегія суддів вважає за необхідне відхилити з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому законом порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які визнані судом поважними.

Встановлено, що справа призначалась до розгляду апеляційним судом п»ять разів - 14 січня 2016 року, 4, 11 та 25 лютого 2016 року, 3 березня 2016 року, які не проводились через відсутність відповідача ОСОБА_2 або клопотання її представника про відкладення справи.

Як видно зі матеріалів справи, у даній справі сплив передбачений ч.1 ст. 303-1 ЦПК України строк для розгляду апеляційної скарги на рішення суду.

Враховуючи зазначене, а також те, що ОСОБА_2 та троє її представників за довіреністю не перший раз не з»являються у судове засідання, колегія суддів вважає, що відкладення розгляду справи за заявою ОСОБА_2 суперечитиме вимогам п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України, тому важає за необхідне відхилити заявлене клопотання та розглянути справу відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК, згідно з якою неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 з березня 2012 року є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 однак користуватись нею не може через відсутність у нього ключів від вхідних дверей, які утримує у себе відповідач ОСОБА_2

Задовольняючи позов в частині усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, шляхом заміни замка в вхідних дверях, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач по справі перешкоджає позивачу в користуванні його власністю, що підлягає судовому захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не чинить перешкоди позивачу у користуванні його власністю спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, висновком про перевірку звернення позивача від 03.12.2012 року до начальника Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області, про усунення перешкод в користуванні власністю, з якого вбачається, що старшим слідчим інспектором міліції Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області майором міліції Баша О.І. встановлено що, ОСОБА_2 замкнула квартиру та забрала ключі від неї, на протязі двох років дуже рідко приїздить, а ОСОБА_3 не має змоги потрапити до своєї частини квартири ( а.с.13).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині усунення перешкод у користуванні власністю відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Виділяючи позивачеві у користування в натурі 1/3 частину спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що співвласником 2/3 частин вказаного майна є відповідач ОСОБА_2, з якою позивач не може дійти згоди щодо порядку користування спільною власністю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та на матеріалах справи.

У технічному паспорті спірної квартири станом на 2011 рік співвласниками вказані ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 ( а.с.10-11); згідно з витягом про державну реєстраціє права власності Баришівського БТІ від 2 березня 2012 року співвласником 1/3 частини згаданої квартири є позивач ОСОБА_3. ( а.с.9).

Посилання сторін на те, що ОСОБА_2 стала співвласником спірної квартири в порядку спадкування після смерті 29 березня 2010 року ОСОБА_8 спростовуються повідомленням одинадцятої Київської нотаріальної контори, яка повідомила про те, що згідно з матеріалами спадкової справи № 230/10 до майна померлої ОСОБА_8, ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини - не подавала ( а.с.154).

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників) належить їм на праві спільної власності ( спільне майно).

Встановлення порядку користування або виділення в натурі частки із спільної власності повинно вирішуватись виключено між співвласниками майна згідно з вимогами глави 26 ЦК України, однак сторони не надали до суду першої або апеляційної інстанції доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири.

Отже позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом щодо порядку користування спільним майном до неналежного відповідача, оскільки не довів, що саме ОСОБА_2 має відповідати за позовом як співвласник 2/3 частин квартири АДРЕСА_1

Задовольняючи позов в цій частині та виділяючи позивачеві у користування в натурі 1/3 частину спірної квартири, суд першої інстанції не перевірив, хто саме є співвласником 2/3 частин вказаного майна, хоча ці обставини мали значення для вирішення спору щодо порядку користування спільним майном. Отже, судове рішення в цій частині ухвалене у порушення норм ст.ст. 355-372 ЦК України, тому на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог про виділення позивачеві у користування в натурі частини спільного майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального права стягнуто з відповідача 800 грн. судових витрат, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких, згідно з п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться витрати, пов»язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача.

8 червня 2015 року позивач подав до суду заяву про стягнення на його користь 800 грн. з відповідача судові витрати за публікацію оголошення у пресі про виклик у судове засідання відповідача ОСОБА_2 ( а.с.52).

Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 800 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність документального підтвердження про понесені позивачем судові витрати, пов»язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача, оскільки із квитанцій на а.с.50- 51 слідує, що ОСОБА_3 оплатив передплату на газету «Час Київщини»», а не оголошення про виклик відповідача у судове засідання.

Отже, оскільки судові витрати стягнені у порушення вимог ст. 88 ЦПК України, в цій частині судове рішення також підлягає стягненню з ухвалення нового про відмову у стягненні судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307-309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року скасувати в частині виділення ОСОБА_3 у користування в натурі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та у стягненні судових витрат у розмірі 800 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :