У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ МартинюкВ.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 2 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Великомежиріцької сільської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначив, що з вересня 1986 року був зареєстрований (прописаний) та проживав за адресою: АДРЕСА_1, але тривалий час проживає в іншому місці.

Із 1982 по 28 квітня 2009 р.р. він перебував у шлюбі з ОСОБА_2

До 2007 рік вони проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1.

З 2007 по 2009 рік він перебував у Свято-Успенському монастирі Гощанського району. Після його повернення з монастиря у нього з ОСОБА_2 почали виникати непорозуміння, в зв'язку з чим він грудні 2011 року пішов із дому, тимчасово влаштувавшись проживати у сестри.

У 2013 році він повернувся додому та звернувся до відповідача з проханням надати ключі та доступ до користування спільним житловим будинком, але отримав відмову.

Наразі протягом дня він перебуває в господарстві, а на ніч змушений іти до церковного будинку при храмі, оскільки відповідач чинить йому перешкоди в користуванні житловою площею.

З зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала з ОСОБА_3 у шлюбі з 6 серпня 1982 року.

У 1986 році вони спільно придбали житловий будинок в АДРЕСА_2, який був зареєстрований на чоловіка, але наразі будинок зруйнований.

Вказувала, що спірний будинок, по АДРЕСА_1, є її власністю, оскільки вона його успадкувала після смерті ОСОБА_4.

Рішенням Корецького районного суду від 18 грудня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 2 березня 2016 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом вселення в будинок.

В решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволені первинного позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не втратив право на користування спірним житловим приміщенням.

Як встановлено в судовому засіданні, сім'я ОСОБА_2 з дозволу ОСОБА_4 у травні 2000 року вселилась та зареєструвалась у належному останнім будинку. Тобто ОСОБА_3 на законних підставах (з дозволу власників будинку) вселився до спірного будинку, відповідно й набув права користування ним.

Після смерті ОСОБА_4 (у 2000 році) та ОСОБА_5 (у 2001 році) ОСОБА_2 фактично прийняла спадкове майно - спірний будинок, в якому продовжував проживати позивач і ОСОБА_2 не ставила вимогу про втрату ОСОБА_3 права користування спірним будинком.

Тобто за ОСОБА_3 залишилось право користування спірною житловою площею.

Зі змісту судових рішень і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Великомежиріцької сільської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, за касаційною скаргоюОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 2 березня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк