АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2256/16 Головуючий 1 інстанції Слурденко О.І.
Справа № 636/3259/15-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.,

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі - Огарьовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майнаподружжя, оскільки перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 1982 року до січня 23.01.2015 року і за цей період вони придбали у спільну власність: за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1, пральну машину «LG» вартістю 3400 грн., холодильник «Samsung»вартістю 5200 грн., телевізор «Sony» вартістю 4000 грн., комп'ютер (ноутбук) вартістю 2000 грн., тумбочку меблеву вартістю 180 грн., диван вартістю 700 грн., два крісла вартістю 600 грн., стіл письмовий комп'ютерний вартістю 540 грн., стінку меблеву прихожа вартістю 2100 грн., стінку меблеву «комплект горка» вартістю 1500 грн., комплект кухонних меблів вартістю 4800 грн., чотири кухонних стільця вартістю 800 грн., посудомийну машину «Indezit» вартістю 4000 грн., шафу духову «Ariston» вартістю 3600 грн., піч мікрохвильову «Saturn» вартістю 500 грн., варочну поверхню «Ariston» вартістю 2100 грн., ліжко з навісними тумбочками в комплекті вартістю 2600 грн., шафу меблеву з двома консолями вартістю 1500 грн., комод вартістю 600 грн., трюмо вартістю 1000 грн., пуфік вартістю 180 грн., дзеркало вартістю 400 грн., тумбу для взуття вартістю 500 грн., тумбочку під дзеркалом вартістю 180 грн., стіл столовий вартістю 600 грн., телевізор «Fiwa» вартістю 800 грн., ноутбук «Asus» вартістю 1500 грн., диван канапе вартістю 1000 грн., столик журнальний вартістю 300 грн., килим овальний вартістю 500 грн., музичний центр «Aiwa» вартістю 800 грн., меблеву шафу двостворчату вартістю 100 грн., вішалку для одягу вартістю 450 грн., а всього на загальну суму 48 830 грн..

В добровільному порядку розділити вказане майно сторони не могли, тому просили суд розділити вказане майно між ними виходячи із принципу рівності часток та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку вказаної квартири і половину майна, запропонувавши свій варіант розподілу речей.

Відповідач визнаючи позов по суті щодо необхідності розподілу вказаного спільно нажитого майна, не погоджуючись з вказаною вартістю речей заявив вимоги про визначення його вартості незалежним експертом або оцінювачем. Крім цього він вказав, що наведена позивачем квартира дійсно придбана у власність в період шлюбу, але знаходиться в іпотеці кредитом, який оформлений в банку на його ім'я до наступного часу. Також за рішенням суду від 11.02.2014 року з нього на користь фізичної особи стягнуто в рахунок погашення боргу за договором позики 40 000 гривень і цей борг є також спільним зобов'язанням подружжя. Тому при розподілі спільно нажитого майна подружжя він вимагає розподілу кредитного та боргового зобов'язаннь в рівних частках.

У судовому засіданні позивач наполягаючи на своїх позовних вимогах, погодилась визначення вартості речей незалежним оцінювачем, але проти розподілу кредитних боргових зобов'язань категорично заперечувала, посилаючись на те, що кредит вже погашений, а до стягненню боргу за договором позики вона не має ніякого відношення, бо це не є спільним зобов'язанням подружися.

Відповідач також погодився на визнання вартості речей незалежним оцінювачем та на його перелік, але наполягав на розподілі кредитних та боргових зобов'язань в рівних частках, або залишення у його власності квартири разом з усіма борговими зобов'язаннями.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільно нажитим майном подружжя та розподілено вищезазначене майно. Різницю між частками зараховано у судові витрати понесені позивачкою при подачі позову та при сплаті вартості майнової оцінки майна спеціалістом, на що сторони погодилися в судовому засіданні. В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя надбаного за час шлюбу, а саме визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку АДРЕСА_1 міста Чугуєва, Харківської області та задовольнити ці позовні вимоги. В обґрунтування скарги вона посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом всіх обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу і відповідно до вимог ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України це майно є їх спільним майном і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

В частині поділу іншого майна сторони рішення суду не оскаржують.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню в частині відмови у розподілі квартири і ухваленні в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнанні за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1982 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Спірна квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами за договором купівлі-продажу під час шлюбу, а саме 11.08.1995 року. Згідно копії договору купівлі-продажу (а.с. 9) квартиру придбано на ім'я ОСОБА_2 .за 150 000000 карбованців, які продавець отримав від покупця до підписання зазначеного договору.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином спірна квартира згідно вимог ст. 60 ЦК України є спільним майном подружжя.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторонами не надано суду доказів на підтвердження того, що стосовно спірної квартири у сторін була будь-яка домовленість, або між сторонами було укладено шлюбний договір.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і дійшов безпідставного висновку, що спірна квартира не підлягає поділу між сторонами. Посилання суду першої інстанції на те, що у відповідача під час шлюбу виникли певні майнові зобов'язання і це є підставою для позбавлення позивача її частки у спільному майні не ґрунтуються на законі. Не ґрунтуються на законі і посилання суду першої інстанції на те, що спірна квартира є однокімнатною і визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину квартири може у майбутньому створити тривалий спір між сторонами.

При таких обставинах колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у визнанні за нею права власності на 1/2 частину квартири.

Рішення Чугуївського міського суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної квартири.

З розподілом іншого майна та з визначенням судових витрат сторони погодилися і рішення суду не оскаржують. Колегія не вбачає підстав до скасування або змінення рішення суду в іншій частині і залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 лютого 2016 року в частині відмови у розподілі квартири скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 403 грн. судового збору. В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: