печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі - Костишин Н.С.

за участю

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,ОСОБА_3

представника відповідача: Западнюк М.А.

представника третьої особи: Овчиннікової Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву «ПАТ «КиївЗНДІЕП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про зобов'язання нарахування та виплати заробітної плати, виплати компенсації втрати заробітної плати

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву «ПАТ «КиївЗНДІЕП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про зобов'язання нарахування та виплати заробітної плати, виплати компенсації втрати заробітної плати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 працює у відповідача Публічному акціонерному товаристві «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на посаді заступника Генерального директора з питань регіонального розвитку та пілотних проектів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» з 14 травня 2007 року, про що свідчить наказ №127к від 16 травня 2007 року.

16 липня 2008 року Позивача наказом №239/2-к було звільнено за прогули без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України.

У вересні 2009 року Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про скасування наказу №239/2-к від 16 липня 2008 року, стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 червня 2008 року та відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

1. Наказ №239/2 виданий Відповідачем від 16 липня 2008 року про звільнення ОСОБА_1 - скасовано.

2. ОСОБА_1 на посаді заступника голови правління з загальних питань з 16 липня 2008 року - поновлено.

3. З Відповідача стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 30 липня 2008 року по 29 квітня 2009 року в розмірі 211 593,75 грн.

4. Зобов'язано Відповідача після надання листка непрацездатності нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в період з 07 липня по 29 липня 2008 року.

5. Стягнуто з Відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн.

6. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в сумі 22 000,00 грн. допущено до негайного виконання.

Позовні вимоги Позивача були обґрунтовані тим, що з 07 липня 2008 року по 29 липня 2008 року Позивач знаходився на лікуванні, а з 04 серпня 2008 року працівники не були допущені до виконання своїх трудових обов'язків.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року по справі №22-5810/09 апеляційні скарги Відповідача та ОСОБА_7 задоволено частково - рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2009 року скасовано в частині зобов'язання Відповідача після надання листка непрацездатності нараховано та зобовязано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 07 липня по 29 липня 2008 року.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2008 року зміннено в частині стягнення з Відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 липня 2008 року по 29 квітня 2009 року в розмірі 211 593, 75 грн., зменшивши розмір коштів, які підлягають стягненню з Відповідача на користь ОСОБА_1 - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 липня 2008 року по 29 квітня 2009 року з 211 593,75 грн. до 54 895,05 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Позивач звернувся з заявою від 26 березня 2012 року до Відповідача щодо відновлення даних, які стосуються заробітної плати Позивача та доходу, який враховується до пенсії.

Листом №31-268 від 26 квітня 2012 року Відповідач повідомив Позивача: «Сума нарахованого доходу, який враховується до пенсії становить за травень 2008 року -9705,00 грн., за червень 2008 року - 9 705,00 гривень. Відновлення даних, щодо розміру позивача заробітної плати за травень, червень 2008 року займе певний час. Про строк та терміни позивача буде повідомлено додатково».

На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року Відповідачем був виданий наказ №3к від 13 березня 2010 року Про скасування наказу «Про звільнення ОСОБА_1, №239/2 від 16 липня 2008 року» та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В жовтні 2010 року Позивач звернувся з заявою про злочин, оскільки при винесенні рішення від 17 вересня 2009 року Апеляційний суд м. Києва прийняв до увагу довідку про нарахування заробітної плати №31-48-20 від січня 2009 року, яку надав представник Відповідача, та яку Позивач вважав сфальсифікованою та підробленою .

На підставі заяви Позивача, 15 жовтня 2010 року порушено кримінальну справу №56-2730 прокуратурою Печерського району м. Києва за фактом вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.

Провадженням по справі було встановлено, що співробітниками Відповідача до Апеляційного суду м. Києва надано довідку №31-48-20 від січня 2009 року про заробітну плату ОСОБА_1 Відповідно до вказаної довідки ОСОБА_1 у травні 2008 року отримав 7638 гривень, у червні 2008 року - 4880 гривень заробітної плати. Проте, проведеною перевіркою було встановлено та підтверджено випискою Управління ПФУ в Печерському районі м. Києва, що ОСОБА_1 отримав від Відповідача за травень 2008 року 14065,00 грн., а не 6 738 гривень, за червень 18 500,00 грн., а не 4 880,00 грн., що свідчило про ознаки використання завідомо підробленого документу невстановленими особами.

Під час провадження досудового розслідування у кримінальній справі №56-2730, зважаючи на те, що вчинення злочину допущено у зв'язку з неналежним веденням бухгалтерського обліку та втратою оригіналів документів, що підтверджують дійсні відрахування з заробітної плати до ПФ та ФСС, неповне та однобічне встановлення обставин та кількості заробітної платні співробітників, слідчим слідчого відділу Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві внесено подання в порядку ст. 23-1 КПК України про усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину від 26 липня 2012 року.

У поданні слідчий, з метою усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочини, вимагав вчинити наступне:

1. Впорядкувати матеріали бухгалтерського обліку ВАТ належним чином, повідомити про результати аудиторської перевірки та стану відновлення первинної та іншої документації на товаристві.

2. Вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину, повідомити слідчий відділ про дійсний розмір заробітної платні ОСОБА_1 за вказані в описовій частині періоди, з зазначенням та наданням копій підтверджуючих документів.

3. Повідомити про причини внесення недостовірних даних в довідку про доходи ОСОБА_1 - провести за даним фактом службову перевірку.

4. Встановити порядок збору відомостей для видачі довідок про доходи на вимоги співробітників, перевірити правильність оформлення таких довідок на даний час.

5. Провести інші заходи направлені на усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину.

На виконання подання слідчого відповідач видав наказ №20 від 05 квітня 2013 року «На виконання подання слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві», в якому зобов'язано т.в.о. головного бухгалтера вжити заходів для поновлення та впорядкування бухгалтерської документації в частині питань, викладених у поданні слідчого та здійснити нарахування належних ОСОБА_1 коштів.

03 вересня 2014 року Відповідач повторно видав наказ №20 «На виконання подання слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві», в якому зобов'язано:

1. Головного бухгалтера нарахувати кошти ОСОБА_1, згідно подання в порядку ст. 23-1 КПК України щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину від 26 липня 2012 року.

2. Після приведення у відповідність ОСОБА_8, внести зміни даних персоніфікації до Пенсійного фонду Печерського району м. Києва.

Позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію невиплаченої заробітної плати в сумі в сумі 261 031,03 грн. з серпня 2008 року - березень 2010 року у зв'язку з порушенням строків її виплати, заборгованість по оплаті лікарняного листа з 07 липня 2008 року по 29 липня 2008 року в сумі 8 026,21 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

02 листопада 2015 року позивач подав через канцелярію суду уточнення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату в сумі 182030,00 грн. за період з 29 квітня 2009 року по 12 березня 2010 року, компенсацію за втрату заробітної плати в сумі 8 426,97 грн. за період з 29 квітня 2009 року по 12 березня 2010 року у зв'язку з порушенням строків її виплати та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Як зазначає позивач на даний час відповідач не усунув недоліки ведення бухгалтерського обліку та не вніс зміни даних персоніфікації до Управління ПФУ в Печерському районі м. Києва, а також не здійснив нарахування та виплату належних позивачу коштів.

В судовому засіданні позивач . та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач надає розрахунок із заборгованості по заробітній платі за період з 30 липня 2008 року по 12 березня 2010 року. Як вважає відповідач зазначений розрахунок суперечить рішенню Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року у справі №22-5810/09, яким встановлено, зокрема, що «із матеріалів справи вбачається, що заробітну плату працівники товариства до липня 2008 року отримували через АБ «Банк регіонального розвитку», що не заперечував позивач, але вказав, що з липня 2008 року заробітну плату працівники отримували через АБ «Родовід». Згідно із штатним розписом з 01 квітня 2007 року посадовий оклад виконавчого директора становить 3500,00 грн. У відповідності до розпорядження від 23 квітня 2008 року за підписом ОСОБА_9, заступникам Голови правління товариства, в тому числі Особа_4, встановлено заробітну плату в розмірі посадового окладу 3500,00 грн. та надбавки затверджені Радою директорів товариства.

Крім того, відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву вказує, що відповідні документи про розмір затверджених позивачу надбавок під час перебування на посаді заступника Голови правління товариства суду не надано у зв'язку із ситуацією, яка склалася на товариств: відсутністю інформації про нарахування та виплату заробітної плати.

Представник третьої особи -Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку:

Позивач ОСОБА_1 працює в Публічному акціонерному товаристві «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на посаді заступника Генерального директора з питань регіонального розвитку та пілотних проектів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» з 14 травня 2007 року, про що свідчить наказ №127к від 16 травня 2007 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року по справі № 22-5810/09 за позовом Позивача про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період з 30.07.2008 року по 29.04.2009 року стягнено з Відповідача на користь Позивача - середній заробіток у розмірі 54 895,05 грн.

На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року наказом Відповідача №3к від 13 березня 2010 року Позивача поновлено на роботі.

В жовтні 2010 року Позивач звернувся з заявою про злочин, оскільки при винесенні рішення від 17 вересня 2009 року Апеляційний суд м. Києва прийняв до увагу довідку про нарахування заробітної плати №31-48-20 від січня 2009 року, яку надав представник Відповідача, та яку Позивач вважав сфальсифікованою та підробленою.

На підставі заяви Позивача, прокуратурою Печерського району м. Києва 15 жовтня 2010 року порушено кримінальну справу №56-2730 за фактом вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.

Провадженням по справі було встановлено, що відповідно до довідки відповідача №31-48-20 від січня 2009 року Позивач у травні 2008 року отримав 7638 гривень, у червні 2008 року - 4880 гривень заробітної плати. Проте, проведеною перевіркою було встановлено та підтверджено випискою Управління ПФУ в Печерському районі м. Києва, що Позивач отримав від Відповідача за травень 2008 року 14065,00 грн., за червень 18 500,00 грн., що свідчило про ознаки використання завідомо підробленого документу невстановленими особами.

На підставі проведеної перевірки було внесено подання в порядку ст. 23-1 КПК України щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину від 26 липня 2012 року.

Зважаючи на те, що вчинення злочину допущено у зв'язку з неналежним веденням бухгалтерського обліку та втратою оригіналів документів, що підтверджують дійсні відрахування з заробітної плати до ПФ та ФСС, неповне та однобічне встановлення обставин та кількості заробітної платні співробітників, було винесено подання та зобов'язано Відповідача впорядкувати матеріали бухгалтерського обліку товариства, вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину, провести заходи направлені на усунення причин та умов, що сприяли вчиненню злочину тощо.

На підставі подання Відповідач двічі видавав накази щодо вжиття заходів для поновлення та впорядкування бухгалтерської документації в частині питань, викладених у поданні слідчого та здійснення нарахування та розрахунків належних Позивачеві коштів.

На час звернення до суду Відповідач не усунув недоліки ведення бухгалтерського обліку та не вніс зміни даних персоніфікації до Управління ПФУ в Печерському районі м. Києва, а також не здійснив нарахування та виплату належних коштів позивачу за період з 30.07.2008р. по 29.04.2009р.

Крім того, Позивач звернувся з заявою від 26 березня 2012 року до Відповідача щодо відновлення даних, які стосуються заробітної плати Позивача та доходу, який враховується до пенсії.

Листом №31-268 від 26 квітня 2012 року Відповідач повідомив Позивача: «Сума нарахованого доходу, який враховується до пенсії становить за травень 2008 року -9705,00 грн., за червень 2008 року - 9 705,00 гривень. Відновлення даних, щодо розміру Вашої заробітної плати за травень, червень 2008 року займе певний час. Про строк та терміни Вас буде повідомлено додатково».

Проте, Відповідач не нарахував та не виплатив Позивачу заробітну плату за період із 29.04.2009р. по 12.03.2010р.

15 липня 2015 року Позивач по справі звернувся до Відповідача з заявою про нарахування та виплату заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з серпня 2008 року по березень 2010 року, в тому числі і за період з 29.04.2009р. по 12.03.2010р., про що свідчить відмітка про прийняття №90 від 15.07.2015 року.

Своїм листом № 102 від 14.08.2015 року відповідач повідомляє позивача про відсутність первинних документів бухгалтерської документації на підприємстві та неможливістю нарахування та виплату заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з серпня 2008 року по березень 2010 року, в тому числі і за період з 29.04.2009р. по 12.03.2010р.

Згідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 даного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 6 даного Закону, компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються з бюджету, а також об'єднання громадян.

Згідно зі ст. 7 даного Закону, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Цю саму вимогу містить і ст.12 Конвенції №95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Обчислення середньоденної заробітної плати для розрахунку заробітної плати визначається Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995р.

Відповідно до вказаної постанови сума заробітної плати, що має бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 за період з 29.04.2009 по 12.03.2010 років становить 182 030,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пленум ВСУ у п. 3 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок порушення його законних прав. Відповідач протягом 2008-2010 років не виплачує Позивачу компенсацію в розмірі 182030,00 грн.

Моральну шкоду Позивач оцінює в сумі 50 000,00 гривень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року (справа №1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень ч.2. ст. 233 КЗпП України, ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці»), дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Під час розгляду справи та дослідження доказів, на які посилається Позивач, судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на суму 50 000 гривень, оскільки Позивачем не надано доказів, що підтверджують вказану суму.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір», а саме ст. 5 від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 43, 55 Конституції України, 237-1 КЗпП України, Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013р. (справа №1-13/2013), ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19.10.2000 року, п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995р., керуючись ст.ст. 31, 212, 213,215,292,294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву «ПАТ «КиївЗНДІЕП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» нарахувати заробітну плату на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в сумі 182 030.00грн. за період з 29.04.2009 року по 12.03.2010 року.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» заробітну плату на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в сумі 182 030.00грн. за період з 29.04.2009 року по 12.03.2010 року.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» компенсацію за втрату заробітної плати на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в сумі 8 426.97 грн. за період з 29.04.2009 року по 12.03.2010 року серпня у зв'язку з порушенням строків її виплати.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києві через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець