Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2016 Справа №607/11870/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

народних засідателів Єднака В.Д., Галашина М.О.,

за участі секретаря судового засідання Крупи О.А.,

з участю:

прокурора Тронки Н.В.,

представника психіатричного закладу Баранюк Н.М.,

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2,

законного представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Баранюк Наталії Михайлівни про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник - представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі - ТОККПНЛ) Баранюк Н.М. звернулася до суду із заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу.

В обґрунтування вимог посилається на те, що в останнього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка прийшла до висновку, що він потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди.

У судовому засіданні представник ТОККПНЛ Баранюк Н.М. заяву підтримала та просила її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заяву про госпіталізацію громадянина ОСОБА_2 у примусовому порядку в ТОККПНЛ без його згоди підтримав.

ОСОБА_2 в силу свого психічного стану в судовому засіданні пояснень надати не зміг.

Законний представник особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3 заяву підтримала та просила її задовольнити, оскільки її син ОСОБА_2 не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби в силу психічного захворювання. Пояснила, що її син не може самостійно одягнутися, взутися, не ходить в магазин, не може себе годувати, останнім часом став дратівливий. Вважає, що на даний час його необхідно госпіталізувати до психіатричного закладу у примусовому порядку, з метою обстеження в умовах стаціонару, про що подала відповідну заяву головному лікарю ТОККПНЛ від 19 жовтня 2016 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 19 жовтня 2016 року за направленням амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері ОСОБА_3 з діагнозом: важка розумова відсталість.

З цих підстав ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови комісії - Бондаренка О.М., членів комісії - Венгера О.П., Баранюк Н.М.

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів, пацієнт ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступив 19 жовтня 2016 року на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню по направленню психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ з діагнозом: важка розумова відсталість.

Із анамнезу захворювання встановлено, що даним захворюванням ОСОБА_2 страждає від народження. В психомоторному розвитку відставав з дитинства (мати пов'язує з перенесеною вірусною інфекцією). З чотирьох до семи років відвідував спеціалізований дитяти садок. В 7 років оформлений в допоміжну школу, де навчався 6 років, проте навчальний матеріал не засвоював, тому батьки перевели на навчання за індивідуальним графіком. З 1990 року пацієнт знаходиться на обліку в лікаря-невропатолога з приводу ДЦП, лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання. Відомо, що перебував на обстеженні та лікуванні в умовах 8-го відділення ТОККПНЛ з 11 травня 1999 року по 26 травня 1999 року з діагнозом олігофренія в стадії різко вираженої імбецильності. Являється інвалідом І групи довічно з дитинства. Вдома самостійно не може одягнутися, взутися, зашнурувати шнурки, застебнути замок в куртці, не ходить в магазин, не вміє розігріти собі їжу, не може без сторонньої допомоги забезпечити свої життєві потреби, дратівливий. Поступає на обстеження та лікування повторно, однак вперше в цьому році. В психічному статусі пацієнт в свідомості. Доступний малопродуктивному мовному контакту. Мова поганомодульована. Дезорієнтований в часі, просторі. На запитання відповідає коротко, проте не завжди розуміє зміст заданих запитань. Судження переважно прості, примітивні. Мислення сповільнене по темпу, недорозвинуте. Відмічається значне зниження в інтелектуально-мнестичній сфері. Рівень здобутих знань вкрай низький. Переносний зміст метафор, прислів'їв пояснити не може. Арифметичне дії не виконує. Коло інтересів обмежене. Вольові процеси ослаблені. Емоції малодиференційовані, лабільні. Критика до свого стану відсутня. До госпіталізації байдужий.

Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про прийняття ОСОБА_2 на обстеження та лікування згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв'язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу без його згоди, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 223, 234, 279 - 282, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Баранюк Наталії Михайлівни про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1 комунальну клінічну психоневрологічну лікарню в примусовому порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Народні засідателі