АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №124/5008/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/639/К/16 ОСОБА_1
Категорія 24 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів Барильської А.П., Ляховська І.Є.,

секретар Петренко К.І.,

представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 січня 2016 року по цівільній справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово будівельного кооперативу «Рассвет 40» про захист прав споживача житлово комунальних послуг, визнання заборгованості безпідставною та незаконною, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Житлово будівельного кооперативу «Рассвет-40» (надалі ЖБК «Рассвет- 40») про захист прав споживача житлово комунальних послуг, визнання заборгованості безпідставною та незаконною, який неодноразово уточнював. В обґрунтування позову зазначив, що 19.06.2015 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості за комунальні послуги з її довірителя. Проте на час звернення з відповідним позовом до суду з боку відповідача звучать погрози сплатити їм заборгованість. Позивач вважає, що такі вимоги ЖБК «Рассвет 40» є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки позивачу, до звернення відповідача до суду для видачі судового наказу, не було відомо про її наявність. Договір з ЖБК «Рассввет 40» позивач не укладав, рахунків не отримував. Позивач не має на меті не сплачувати грошові кошти за отримані ним комунальні послуги, однак вважає, що нараховані суми є завищеними, а відповідач умисно не повідомляв позивача про наявну заборгованість. Позивач також вважає, те що відповідачем сформовані квитанції, які не відповідають вимогам закону, а саме в них не зазначено заборгованість на початок і на кінець місяця, не зазначено прізвище особи, яка її видала, печатки підприємства, що в сукупності ставить під сумнів законність цих квитанцій. Також вказані квитанції містять незрозумілі нарахування та порожні графи. Крім того, позивач вважає, що відповідачем безпідставно нарахована заборгованість по холодній воді з травня по листопад 2015 року, оскільки в квартирі ніхто не зареєстрований та не мешкає. Позивач зазначив і те, що відповідач, як виконавець житлово-комунальних послуг зобовязаний підготувати та укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг та повідомити про наявну заборгованість, що ЖБК «Рассввет 40» зроблено не було. Крім іншого позивач вказує, що ЖБК «Рассввет 40» взагалі не надавало комунальні послуги, а штраф та пеня є не обґрунтованими, зазначаючи при цьому, що законодавстві відсутнє поняття штраф та пеня за спожиті комунальні послуги. Крім того вказав, що до нарахованої пені необхідно застосувати строк позовної давності в один рік.

Поміж іншого, позивач вважає, що рахунки виписані відповідачем не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки не місять відомостей відповідно до вимог зазначених норм закону, що підтверджує неправомірність та незаконність наданих рахунків.

Враховуючи зазначене, та після уточнення позовних вимог у січні 2016 року, просив суд визнати вимоги ЖБК «Рассвет 40» безпідставними та незаконними і зобовязати ЖБК «Рассвет 40» списати з особового рахунку ОСОБА_2 безпідставно нараховану суму за житлово-комунальні послуги та штрафи і пені за період 1999 року по 30.11.2015 року у розмірі 62 064,27 грн.; визнати дії ЖБК «Рассвет 40» протиправними та незаконними, що виявилось у складанні рахунків на житлово-комунальні послуги, що не відповідають вимогам Закону України « Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; зобовязати ЖБК «Рассвет 40» надати рахунки, які б відповідали ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зобовязати ЖБК «Рассвет 40» опломбувати прилади обліку (лічильник) для холодної води за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що вказане рішення не відповідає обставинам справи, вимогам чинного законодавства, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на неповне з"ясування судом обставин справи, неврахування тієї обставини, що відповідач ЖБК «Рассвет- 40», незаконно продовжує нараховувати суми заборгованості позивачу, які продовжують збільшуватися; судом не було враховано що позивач не проживає та не зареєстрований у квартирі що знаходиться за адресом: мкрн.Гірницький, 38/32; висновок суду про недоведеність того факту, що за вказаною адресою встановлено прилад обліку (лічильник) холодної води та недоведеності позивачем факту безпідставного нарахування відповідачем заборгованості за комунальні послуги не відповідає дійсності. Крім того апелянт зазначає, що висновок суду про те, що обовязок по укладенню договору покладено на відповідача не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до Закону України «Про житлово комунальні послуги» саме на кооператив покладено зобовязання підготувати та укласти із споживачами типові договори.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія судців вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення вищезазначеним вимогам відповідає у повній мірі.

Судом встановлено, що квартира №32 в буд. 38 мікрорайону Гірницький в м. Кривому Розі належить на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

ЖБК «Рассвет - 40» виступає колективним замовником житлово-комунальних послуг для потреб утримання будинку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2015 року скасований судовий наказ №214/293/15-ц від 14.05.2015 року, виданий цим судом за заявою ЖБК «Рассвет 40» про стягнення заборгованості за комунальні послуги з ОСОБА_2 в сумі 59183 грн. 49 коп., а також судового збору в сумі 233 грн. 50 коп. (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

Відповідно до змісту ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на цивільний захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що із заявленого ОСОБА_2 позову не вбачається, яким чином та у який спосіб відповідач ЖБК «Рассвет - 40», порушує, не визнає або оспорює право позивача, як споживача житлово-комунальних послуг, тобто не зазначена підстава позову, яка обовязково повинна бути відображена у позовній заяві.

Так, підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України). Підстави позову не можна змішувати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду України, який зазначав, що під підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

Суд правильно зазначив, що позивач є власником вказаної квартири, а отже йому належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що відповідає вимогам ст. 317 ЦК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що він не користується квартирою №32 в буд. 38 мікрорайону Гірницький в м. Кривому Розі, а отже нарахування житлово-комунальних послуг не ґрунтується на законі, є безпідставними та колегією суддів відхиляються.

Судом першої інстанції, вказане питання було досліджено в судовому засіданні і зроблений правильний висновок, що знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні суду.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду про відмову у задоволенні позову в частині зобовязання ЖБК «Рассвет 40» списати з позивача нараховану суму заборгованості за житлово-комунальні послуги та штрафи, пеню за період 1999 року по 30.11.2015 року у розмірі 62 064 грн. 27 коп., а також визнання дій ЖБК «Рассвет 40» протиправними та незаконними з приводу складання рахунків на житлово-комунальні послуги, які не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та зобовязання надати рахунки, які б відповідали зазначеними вимогам норм закону, з підстав що позивачем було не правильно обраний спосіб захисту прав.

Так, обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів не передбачений жодною нормою матеріального права, оскільки суд не має повноважень та права, відповідно до закону, списати чи анулювати штрафи чи заборгованість, суд може вирішувати питання про їх стягнення чи ні.

Крім того суд не може та не наділений таким правом, як визнання дій ЖБК «Рассвет 40» протиправними та незаконними у зв"язку із складанням рахунків за житлово-комунальні послуги, які, на думку позивача, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та зобовязати їх надати рахунки, які б відповідали зазначеними вимогам норм закону, оскільки здійснення ЖБК «Рассвет 40» нарахувань заборгованості щодо тієї чи іншої особи, є ведення бухгалтерського чи податкового обліку самим кооперативом, а точніше ведення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом. У якому зазначається і те, що субєкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, яка не суперечить законодавству.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем, в свою чергу не були надані суду належні та допустимі докази неправомірності дій з боку відповідача, по складанню рахунків за житлово-комунальні послуги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в частині незаконного висновку суду, про те, що обовязок по укладенню типового договору покладено на позивача, як споживача комунальних послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 статті 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом з тим, відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів або визнання відсутності договірних відносин.

Колегія суддів не вбачає підстав і для скасування рішення суду в частині відмови позивачу у задоволені позовних вимог про зобовязання відповідача опломбувати прилади обліку (лічильник) для холодної води за адресою: АДРЕСА_1. Так суд прийшов до висновку, що позивачем та його представниками не доведено та не надано доказів на підтвердження встановлення за даною адресою приладів обліку (лічильник) холодної води, що в свою чергу позбавляє суд можливості прийняти рішення за вказаними позовними вимогами.

Доказів, які б свідчили про протилежне, позивач та його представники суду апеляційної інстанції не надали, як і не надала доказів щодо існування обліку (лічильник) холодної води за вказаною адресою.

Колегією суддів враховується і те, що відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах вимог заявлених сторонами. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується і з недоведеністю позивачем, у відповідності до норм ст.ст. 10,60 ЦПК України, які саме тарифи незаконно застосовуються ЖБК «Рассвет -40» при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги.

Не спростовують доводи апеляційної скарги, рішення в частині відмови суду першої інстанції застосувати строк позовної давності. Так, його застосування можливе лише при предявленні вимог відповідача до позивача у порядку встановленому законом, які час на час розгляду справи, що переглядається не предявлялись.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, про порушення судом норм процесуального законодавства, є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_5