Справа № 477/259/16-ц
Провадження № 2/477/325/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника служби у справах дітей Жовтневої РДА ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим будинком,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить вселити її з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до житлового будинку за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с.Грейгове вул. Шепетова, 22 та зобовязати відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкоди їм в користуванні вказаним будинком шляхом надання ключа від вказаного житла.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що 10 жовтня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 15 серпня 2000 року народилась їх донька ОСОБА_6, а 22 лютого 2006 року син ОСОБА_8. За період спільного життя з відповідачем за спільні кошти в 2005 році ними було придбано вищевказаний спірний житловий будинок. В той же час договір було оформлено на відповідача. У вказаному будинку позивачка та їх діти зареєстровані до цього часу. Натомість після розірвання шлюбу вона була змушена з дітьми залишити вказаний будинок так як відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та створював умови неможливі для сумісного проживання. Весь цей час вона мешкає з дітьми в будинку своїх батьків, іншого житла не має. В той же час, побутові умови в будинку її батьків не відповідають умовам необхідним для нормального проживання та розвитку їх дітей, тому вона вирішила повернутися з дітьми до будинку, придбаного з відповідачем у шлюбі. Однак відповідач чинить їм перешкоди для вселення, змінив замки, через що за захистом своїх житлових прав та прав своїх дітей вона була змушена звернутися до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник вищевказані позовні вимоги підтримали та пояснили про вищевикладене.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений, про що свідчать відомості зворотнього поштового повідомлення (а.с. 20), крім того про розгляд справи 23.03.2016 року відповідач повідомлений телефонограмою 16.03.2016 року, у звязку з чим суд допустив розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, про час та розгляд справи повідомлялася завчасно (а.с. 19).

Представник третьої особи Служби у справах дітей Жовтневої РДА в судовому засіданні підтримала висновок Жовтневої РДА щодо доцільності вселення неповнолітніх ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, до вищевказаного житлового будинку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що знає сторін. ОСОБА_1 була змушена піти з будинку в с.Грейгове, де вона мешкала зі своїм чоловіком та дітьми, так як ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями та влаштовував сварки. Після того як ОСОБА_1 пішла, ОСОБА_4 до будинку її не допускає.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є місцевим депутатом, та на прохання ОСОБА_1 направилася із останньою до ОСОБА_4 з приводу вселення ОСОБА_1 з дітьми до будинку, однак дружина ОСОБА_4 зачинила перед ними двері, та відповідач ухилився від вирішення вказаного питання.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що 10 жовтня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстровано Грейгівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області.

За рішенням суду від 25 березня 2013 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 6).

За даними свідоцтв про народження, позивач та ОСОБА_4 мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 7-8).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 березня 2005 року, в період шлюбу з позивачкою, ОСОБА_4 придбав житловий будинок № 22 по вул. Шепетова в с.Грейгове Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 10).

За даними виконкому Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в зазначеному будинку з правом на проживання зареєстровані, окрім власника, позивачка ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 14).

Через неприязні стосунки, які склались з відповідачем ОСОБА_4, позивачка з 2013 р. в спірному будинку не проживає та 5 лютого 2016 р. звернулась до суду за захистом своїх порушених житлових прав.

Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу була змушена з дітьми залишити вказаний будинок через поведінку колишнього чоловіка, який зловживав спиртними напоями та провокував сварки в присутності дітей.

Нині, у звязку з відсутністю іншого житла з належними умовами для проживання їх дітей, позивачка бажає повернутися до вищевказаного будинку, проте відповідач ОСОБА_4 цьому перешкоджає, на підтвердження чого нею було надано відповідь за фактом її звернення до відділу поліції (а.с. 13).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 4 ст. 156 ЖК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюються і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

Втрата між сторонами сімейних відносин не впливає на право користування спірним будинком позивачкою з урахуванням того, що в ньому вона зареєстрована, а відповідачем до часу не ставилось питання про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та її і ОСОБА_4 діти зареєстровані за вищевказаною адресою з правом на проживання. ОСОБА_4 чинить позивачці перешкоди у проживанні за вищевказаною адресою, тому з 2013 року позивачка з дітьми була змушена піди з вказаного будинку через постійні конфлікти та зловживанням відповідачем спиртними напоями, тобто ОСОБА_4 створено умови для неможливого проживання його колишньої дружини за цією адресою. Нині відповідачем чиняться перешкоди у вільному доступі позивачки та їх дітей до вищевказаного будинку.

Щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4, то окрім вищевказаних підстав (ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК), підставою до їх вселення за вищевказаною адресою також є приписи ст. 29 ЦК України щодо місця проживання неповнолітніх дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. l ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані з правом проживання за вищевказаною адресою, де нині живе їх батько та вирішується питання щодо вселення їх матері, іншого власного житла не мають.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47 Конституції України, ст.9 ЖК, ст. 405 ЦК України, що питання про визнання ОСОБА_1 та її дітей такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком не вирішувалося, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, разом з неповнолітніми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Грейгове, вул. Шепетова, №22.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1, та неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в користуванні житловим будинком № 22 по вул.Шепетова в с.Грейгове Жовтневого району Миколаївської області та надати ОСОБА_1 ключі від вказаного житлового будинку.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2016 року.

Суддя Л.М.Семенова