Справа № 570/4984/15-ц
Номер провадження 2/570/446/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

її представника адвоката ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Городоцької сільської рада ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

покликаючись на заподіяння йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, яку він оцінює в 100 000 грн., 29 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом на підставі ст.1167 ЦК України, ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Позивач у судовому засіданні підтримав позов повністю і по аналогічних мотивах.

По суті спору стверджує, що 25 серпня 2015 року постановою Рівненського районного суду Рівненської області як адміністративного суду, яка залишена без змін ухвалою від 05 листопада 2015 року Житомирського апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною бездіяльність Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо ненадання (надання неповної) публічної інформації за запитами позивача та зобов»язано вказану сільську раду надати позивачу повну інформацію згідно інформаційних запитів.

Така інформація не надана станом на день подачі позову, тому вважає, що закон не повинен перешкоджати відшкодуванню в натурі шкоди, завданої через невиконання чи неналежне виконання зобов»язання.

Відповідач просить відмовити у позові.

По суті справи показала, що вся інформація, про яку просив позивач, йому неодноразово надана, зокрема, і на виконання рішення суду. Її готують майже всі працівники сільської ради і кожен по своєму напрямку, тому визнавати її як фізичну особу винною у заподіянні моральної шкоди відповідачу, за дії сільської ради, є неправильно.

Її представник адвокат ОСОБА_3, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, показала, що позов пред»явлено до неналежного відповідача, а, оскільки позивач категорично відмовляється від його заміни, у позові необхідно відмовити з цих підстав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, 25 серпня 2015 року постановою Рівненського районного суду Рівненської області як адміністративного суду, яка залишена без змін ухвалою від 05 листопада 2015 року Житомирського апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною бездіяльність Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо ненадання (надання неповної) публічної інформації за запитами. Зобов»язано вказану сільську раду надати позивачу повну інформацію згідно інформаційних запитів.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт неприязних стосунків сторін, їм відомо, що відповідач в приміщенні Рівненської районної державної адміністрації «дала дулю» позивачу.

Як показали свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 кожен з працівників сільської ради готував по своєму напрямку відповіді на запити позивача і пакет документів на виконання постанови Рівненського районного суду Рівненської області надіслано через Городоцьке поштове відділення зв»язку. При зверненні позивача безпосередньо у сільську раду аналогічний пакет документів, бо у нарядах наявні ксерокопії всіх документів, повторно йому видано.

Згідно ст.124 Конституції України та ч.1 ст.3 ЦПК кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Під такими способами розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст.ст.33, 36, 119 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.33 ЦПК України, оскільки суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Доступ до правосуддя в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, перевіряв, чи є відповідач стороною у правовідносинах з позивачем з приводу яких виник спір, чи може ОСОБА_2 бути відповідачем у справі. Суд з'ясував, що відповідач у вказаний період була сільським головою, встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд врахував, що позов пред»явлено до голови сільської ради як до посадової особи про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю її як посадової особи. Разом з тим, п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ України № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що у позовах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи такого органу, який і повинен виступати відповідачем у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, та позивач категорично відмовився від заміни неналежного відповідача відповідно до вимог ч.1 ст.33 ЦПК України.

На підставі ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати залишаються на ньому у зв"язку з відмовою у задоволенні позову.

З огляду на викладене, на підставі ст.1167 ЦК України, ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», керуючись ст.10, 11, 27, 33, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у позові ОСОБА_1 до Голови Городоцької сільської рада ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 21 березня 2016 року. З повним текстом учасники судового розгляду можуть ознайомитися з 28 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.