Справа № 461/9234/14 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/105/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника Інституту біології

клітини НАН України - Шафранського Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Інституту біології клітини НАН України та ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Інституту біології клітини НАН України та просила зобов'язати відповідача здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на її ім'я за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 1080,16 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2015 рокупозов ОСОБА_2 до Інституту біології клітини НАН України про оплату лікарняного листка та відшкодування моральної шкодизадоволено частково.Зобов'язано Інститут біології клітин НАН України здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_2за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 641,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.Стягнуто із Інституту біології клітин НАН України на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржили Інститут біології клітини НАН України та ОСОБА_2, вважають, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі Інститут біології клітини НАН України покликається на те, що ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової непрацездатності. В матеріалах справи міститься наказ №22-к від 07.04.2014 року про звільнення позивача за власним бажанням, таким чином, заробітна плата звільненому працівнику не може нараховуватись, а відтак не може мати місце її компенсація колишнім роботодавцем через втрату працездатності. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_2 в апеляційній покликається на те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що 26.11.2014 року нею було надано оригінал дублікату лікарняного листка та одночасно його було вручено відповідачу для проведення оплати, проте, не дивлячись на неодноразові звернення із вимогою оплати листка непрацездатності, позивачем така не проводилась і ніякої відповіді не надавалось, чим порушено вимоги Закон України «Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування». Апелянт просить врахувати, що у зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року №77 ряд положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105 викладено у новій редакції. З цього приводу Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у листі від 17.01.2015 року №2.4-17-92 вказує, що «Матеріальне забезпечення виплачується, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше двадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв"язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім'ї, який перебував на її утриманні. Дана норма почала діяти з 01.01.2015 року незалежно від дати настання страхового випадку, а тому відповідач, а не Фонд соціального страхування, повинен був оплатити лікарняний листок. На підтвердження своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди апелянт зазначає, що під час перебування на лікарняному, їй потрібні були додаткові кошти, які Інститут біології клітини НАН України умисно не виплачував, їй довелось звертатись до різних установ, щоб відновити справедливе вирішення питання в суді, ненарахування вчасно лікарняних вплинуло на обчислення розміру її пенсії. Все це призвело до затрат часу і матеріальних витрат на пересування, призвело до переживань чим завдано матеріальну шкоду. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати Інститут біології клітини НАН України здійснити в повному обсязі (включаючи і частину з Фонду соціального страхування) оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_2 за період непрацездатності 07-16 квітня 2014 року - в розмірі 1356,05 грн. (та врахувати індексацію за період квітень 2014 року - травень 2015 року) і моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги Інституту біології клітини НАН України, пояснення представника Інституту біології клітини НАН України Шафранського Р.Г. на підтримання доводів апеляційної скарги Інституту та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про підставність вимог апеляційної скарги Інституту біології клітини НАН України та про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55 Конституції України).

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з Інституту біології клітин НАН України на користь ОСОБА_2 оплату за перші п»ять днів тимчасової непрацездатності, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, оплата перших п»яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов»язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2014 року Інститутом біології клітин НАН України видано наказ №22-к «Про звільнення ОСОБА_2», яким ОСОБА_2- провідного інженера відділу регуляції проліферації клітин та апоптозу, звільнено за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України, 07 квітня 2014 року, та виплачено позивачці компенсацію за 6 календарних днів належної щорічної відпустки.

Не погодившись з вищезгаданим наказом, ОСОБА_2 звернулася з позовом до Інституту біології клітин НАН України про зміну дати звільнення, скасування догани, стягнення заборгованості по заробітній платі та заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2015 року в частині відмови у скасуванні наказів про звільнення і притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани скасовано. Скасовано наказ № 21-К від 07 квітня 2014 року про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_2 у вигляді догани. Змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 07 квітня 2014 року на 31 березня 2014 року. В решті рішення залишено без змін.

Тобто, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.09.2015 року змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 07.04.2014 року на 31.03.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З дублікату листка непрацездатності серії АГЛ № 463426, виданого Комунальною 4- ою міською клінічною лікарнею вбачається, що ОСОБА_2 була звільнена від роботи з 07.04.2014 року до 17 квітня 2014 року, у зв»язку з чим вона звернулася до роботодавця за виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.4 вищевказаного закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Пункт 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачає, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного зі страхових випадків, яким є тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми не пов»язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 вищезгаданого Закону оплата перших п»яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов»язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця.

Враховуючи те, що виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності є повною або частковою компенсацією втрати заробітної плати, те що оплата листка непрацездатності роботодавцем пов'язана з перебуванням з ним у трудових відносинах і проводиться за робочі дні, беручи до уваги рішення Апеляційного суду Львівської області від 08.09.2015 року, що набрало законної сили, яким змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 07 квітня 2014 року на 31 березня 2014 року, а листок непрацездатності було видано на період з 07.04.2014 року до 17.04.2014 року, тобто, в період, коли ОСОБА_2 була звільнена і не була працівником Інституту біології клітин НАН України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2, зобов'язання Інституту біології клітин НАН України здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_2 за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 641.10 грн.(за перших п»ять днів тимчасової непрацездатності) та відповідно стягнення судового збору слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про стягнення на її користь 5000 грн. моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відтак, обов'язковою умовою відшкодування як моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.

Враховуючи безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 щодо оплати Інститутом біології клітини НАН України листка непрацездатності за період з 07.04.2014 року до 17.04.2014 року, не підлягають до задоволення позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, спричинення якої позивачка обґрунтовує незаконними діями роботодавця щодо безпідставної відмови у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2, зобов'язання Інституту біології клітин НАН України здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_2 за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 641.10 грн. та стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Інституту біології клітини НАН України - задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2, зобов'язання Інституту біології клітин НАН України здійснити оплату лікарняного листка №040321, виданого на ім'я ОСОБА_2 за період непрацездатності 07 - 16 квітня 2014 року в сумі 641,10 грн. та стягнення судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.