Справа № 192/2070/15-ц
Провадження № 2/192/86/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" лютого 2016 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок №31 по вул.Садова в с.Товариський Труд Солонянського району Дніпропетровської області, в якому з 28 жовтня 2014 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2
З дати реєстрації в зазначеному жилому приміщенні відповідач без поважних причин в ньому не проживала і не проживає, як не робить і жодних спроб проживати у спірному будинку, а її реєстрація в цьому приміщенні порушує її права як власника на користування та розпорядження належним їй нерухомим майном у вигляді житлового будинку.
З посиланням на ст.ст.71,72 ЖК України вважає, що оскільки відповідач без поважної причини більше 6 місяців не проживає у вказаному житловому будинку, то він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в належному їй на праві власності житловому будинку.
Позивач ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника ОСОБА_3 (а.с.45,49,50), в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, оскільки її інтереси в судовому засіданні згідно договору на представництво інтересів від 29 грудня 2015 року представляє її представник з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.38-40).
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, та прохала їх задовольнити. Пояснила, що позивач зареєструвала відповідачку в своєму житловому будинку на прохання останньої для отримання нею державної допомоги на дітей на певний період, але в послідуючому відповідачка відмовилася в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку. В той же час, в належному позивачці на праві власності житловому будинку відповідачка ніколи не проживала і не проживає, а зі своїм співмешканцем проживає в цьому ж селі, але за іншою адресою - вул.Садова,27
Відповідач ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.45,52), в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, у звязку з суд за згодою представника позивача відповідно до положень ст.224 ЦПК України ухвалив розглядати справу у її відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, які належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.46), в судове засідання не з'явився. Згідно письмової заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи (а.с.35-36).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала суду, що позивачку ОСОБА_1 знає в 2010 року, коли остання переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, де придбала житловий будинок і стала проживати в своєму будинку №31 з нею (свідком) на одній вулиці - вул.Садова. Їй відомо, що позивачка зареєструвала відповідачку ОСОБА_2, оскільки останній необхідна була реєстрація місця проживання для отримання державної допомоги на дітей, при цьому ОСОБА_2, яка приїхала в село після приїзду позивачки ОСОБА_1, також проживає разом зі своїм співмешканцем в цьому ж селі, але в житловому будинку №27 по вул.Садовій. Ні до реєстрації місця проживання, ні після цього в житловому будинку позивачки відповідач ОСОБА_2 жодного дня не проживала, про що за її участю було складено акт обстеження помешкання ОСОБА_1
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що позивачку ОСОБА_1 знає близько 10 років, коли остання приїхала в село Товтруд і купила житловий будинок по вул.Садова,31. В даному житловому будинку проживає позивачка ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, а відповідачка ОСОБА_2 жодного дня в будинку позивачки не проживала і не проживає, яка приїхала проживати в село після приїзду позивачки ОСОБА_1, але зареєстрована за їх домовленістю в будинку ОСОБА_1 терміном на 6 місяців для оформлення державної допомоги на дитину. На даний час відповідачка ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку свого співмешканця.
Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
В силу ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
В судовому засіданні встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння №31 з господарчими будівлями та спорудами по вулиці Садова в селі Товариський Труд Солонянського району Дніпропетровської області, що вбачається з договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року, який було нотаріально посвідчено державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим № 1-2087, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 жовтня 2013 року, що також підтверджується і технічним паспортом на житловий будинок від 04 липня 2012 року на імя попередніх власників цього будинку (а.с.8,9,10-14).
Відповідно до виданих виконкомом Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області довідок №696 від 20 листопада 2015 року, №259 та №260 від 07 липня 2015 року (а.с.15-17) ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 має такий склад сім?ї: ОСОБА_7 - співмешканець, ОСОБА_2 наявність родинних стосунків не зазначена, при цьому остання зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає (а.с.16).
Згідно актів обстеження помешкання громадянина ОСОБА_8 по вул.Садова,31 в с.Товариський Труд Солонянського району Дніпропетровської області від 28 грудня 2014 року, 25 квітня 2015 року, 20 липня 2015 року, 25 жовтня 2015 року, 25 листопада 2015 року, проведених в тому числі за участю допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, громадянка ОСОБА_2 зареєстрована у даному житловому будинку, але на момент проведення обстежень в даному будинку не проживає з 28 жовтня 2014 року, її особистих речей або інших даних, які могли б свідчити про її проживання в цьому будинку, при обстеженні виявлено не було (а.с.18-22).
З виданої виконкомом Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області довідки №697 від 20 листопада 2015 року (а.с.42) вбачається, що ОСОБА_2 не зареєстрована, але проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках, зазначених у пунктах 1-7 ч.3 цієї статті.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що з жовтня 2014 року, тобто більше шести місяців, відповідач без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації в житловому будинку №31 по вул. Садова в с.Товариський Труд Солонянського району Дніпропетровської області, який належить на праві приватної власності позивачеві ОСОБА_1, не зявляється та не проживає в ньому тривалий час, тобто не користується ним більше шести місяців, при цьому не несе ніяких витрат по утриманню даного будинку.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин в житловому будинку позивача не проживає більше шести місяців і з жовтня 2014 року не робить спроб повернутися проживати у ньому, внаслідок чого відповідно до вимог ст.ст.71,72 ЖК України у судовому порядку підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в житловому будинку №31 по вул. Садова в с. Товариський Труд Солонянського району Дніпропетровської області, оскільки позивач як власник будинку має право розпоряджатися, користуватися та володіти ним на власний розсуд.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316-321, 386, 391 ЦК України, ст.ст.71,72,150, 156 Житлового кодексу України, ст.10, 11, 57, 60, 88,212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному на праві приватної власності ОСОБА_1 житловому будинку №31 по вул.Садова в с.Товариський Труд Солонянського району Дніпропетровської області
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а строк на апеляційне оскарження починає відраховувася з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2016 року.

Головуючий: суддя