Справа №: 398/4062/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" січня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря Дудченко О.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом виконавчого комітету Олександрійської міської ради до ОСОБА_2

про захист ділової репутації та зобовязання спростувати недостовірну інформацію,-

В С Т А Н О В И В :

20.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, яка булла опублікована 06 серпня 2015 року на інформаційному ресурсі в мережі Інтернет за адресою http://myalexandriya.blogspot.com з підзаголовком російською мовою: «В Александрии коммунальний рынок аннексирует территорию возле частного»;

- зобовязати відповідача на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на інформаційному ресурсі в мережі Інтернет за адресою http://myalexandriya.blogspot.com тим же шрифтом і в тому ж місці, що і спірна інформація, під рубрикою «Спростування»;

- стягнути з відповідача на користь виконавчого комітету Олександрійської міської ради витрати за сплачений судовий збір в сумі 243,60грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 серпня 2015 року виконавчий комітет Олександрійської міської ради прийняв рішення № 17 «Про попереднє погодження місця розташування тимчасової споруди на території міста Олександрії по вул. Червоного Козацтва (біля продовольчого ринку «Айсберг»)». Відповідно до зазначеного рішення КП «Олександрійський центральний ринок» погоджено місце розташування земельної ділянки по вул. Червоного Козацтва (біля продовольчого ринку «Айсберг») в тимчасове користування терміном на 20 років на умовах особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди павільйону за рахунок земель житлової та громадської забудови Олександрійської міської ради.

Того ж дня, на інформаційному ресурсі в мережі Інтернет за адресою http://myalexandriya.blogspot.com відповідачем було опубліковано недостовірну інформацію та таку, що не відповідає дійсності, а саме розміщено статтю під назвою «В Александрии коммунальный рынок аннексирует территорию возле частного».

Академічний тлумачний словник української мови містить визначення терміну «анексія». Анексія насильне приєднання, загарбання якоюсь державою іншої країни або частини її території.

Вважає, що протиправними діями відповідача була розповсюджена недостовірна та неправдива інформація, яка не відповідає дійсності. Такою незаконною публікацією у читачів невизначеного кола осіб, склалося враження, що нібито виконавчий комітет Олександрійської міської ради, який відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює повноваження у сфері регулювання земельних відносин, надав згоду Комунальному підприємству «Олександрійський центральний ринок» на насильницьке приєднання, загарбання земельної ділянки по вул. Червоного Козацтва, чим завдав значної шкоди діловій репутації виконавчого комітету Олександрійської міської ради.

Розповсюджена відповідачем інформація є безпідставною та голослівною, крім того, носить вкрай негативний, наклепницький характер. Опублікована інформація викладена неправильно, зокрема, події викладені в даній статті є свідомо спотвореними та перекрученими з метою завдання шкоди діловій репутації виконавчому комітету Олександрійської міської ради та дезінформації читачів, шляхом перекручування та викривлення фактів.

Вважає, що недостовірна інформація про виконавчий комітет має бути спростована у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши те, що в позові мова йде тільки про заголовок статті, де зазначено слово «анексія» з чим вони не погоджуються, так як вважають, що це не є метафорою, а є твердженням. Фактично мало місце рішення виконавчого комітету про погодження місця розташування павільйону на земельній ділянці, а не про насильне приєднання чи загарбання якоїсь території.

Відповідач позовні вимоги не визнає, пояснивши, що він був присутнім на засіданні виконавчого комітету Олександрійської міської ради, коли приймалось рішення про яке він написав у статті. Вважає, що відведення землі не було сприйняте позитивно, ні адміністрацією приватного ринку "Айсберг", ні мешканцями прилеглих будинків. Тому він, як автор, вжив для порівняння метафору "анексія" як оціночне судження про ситуацію, що склалася та в підтвердження того, що не мав на меті розповсюджувати недостовірну інформацію виклав в його блозі - рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 06.08.2015 року.

Крім того, надав до суду письмово викладене заперечення, яке проголосив при судовому розгляді справи, де вказано, що вважає безпідставним висновок позивача про те, що він нібито повідомив читачам його блогу недостовірну інформацію про те, що «виконком надав згоду на насильницьке приєднання, загарбання земельної ділянки по вулиці Червоного Козацтва», так як в тексті його статті немає цих слів, проте є слово «аннексирует», й якщо позивач робить аналогію цього слова зі своїм висновком, то це є нічим іншим як метафорою, якою користуються всі журналісти, оскільки текст статті має відрізнятись від мови протокольних рішень, які приймаються на засіданні виконкому. Метафора це перенесення назви з одних предметів, явищ, дій, ознак на інші на основі подібності між ними. Право висловлювати судження, оцінку, думку закріплено у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства і гарантовано ст. 34 Конституції.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням».

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критики, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, то вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону України «Про пресу», ст. 65 Закону України «Про телебачення та радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку.

Крім того, зазначає, що свою позицію з цього питання неодноразово висловлював Європейський суд з прав людини. Зокрема, в рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.03.2001 р. по справі "Тома проти Люксембургу суд наголосив, що свобода вираження є одним із фундаментів демократичного суспільства і поширюється не лише на інформацію чи ідеї, які не заподіюють шкоди іншим, але й на ті, котрі зачіпають інтереси інших осіб. Такий висновок випливає із принципів плюралізму і толерантності, без яких не буває демократичного суспільства.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Частина 1 ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною 1 ст.91 ЦК України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

Згідно зі ст., ст. 94, 299 ЦК України фізична та юридична особа мають право на недоторканість її ділової репутації. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Таким чином, право на недоторканність своєї ділової репутації належить також юридичній особі.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, у разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред'явити орган цієї юридичної особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 роз'яснено, що згідно з положеннями обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім цього, в п. 19 вказаної Постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Судом розглядається спір щодо захисту ділової репутації позивача, відносно якого поширено інформацію, яку він вважає недостовірною.

При розгляді справи, суд зосереджує свою увагу не лише на тому, чи відповідає поширена інформація дійсності, та вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

06 серпня 2015 року в мережі Інтернет в блозі відповідача «Моя Олександрія» була розміщена стаття під назвою «В Александрии коммунальний рынок аннексирует территорию возле частного», автором якої є відповідач ОСОБА_2

В позові позивач зазначає, що відповідачем була розповсюджена недостовірна та неправдива інформація, яка не відповідає дійсності та такою незаконною публікацією у невизначеного кола осіб, склалося враження, що виконавчий комітет надав згоду КП «Олександрійський центральний ринок» на насильницьке приєднання, загарбання земельної ділянки по вул. Червоного козацтва, чим завдав значної шкоди діловій репутації позивача.

При судовому розгляді справи представник позивача пояснив, що в позові мова йде тільки про заголовок статті, де застосовано слово «анексія» з чим вони не погоджуються, а не про статтю, так як вважають, що це не є метафорою, а є твердженням, та є недостовірною інформацією.

Судом встановлено, що відповідач був присутнім на засіданні виконавчого комітету Олександрійської міської ради, коли приймалось рішення про яке він написав у статті «В Александрии коммунальний рынок аннексирует территорию возле частного», та як автор, вжив для порівняння метафору "анексія" саме як оціночне судження про ситуацію, що склалася навколо базару та в підтвердження того, що не мав на меті розповсюджувати недостовірну інформацію виклав в своєму блозі - рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 06.08.2015 року за №589, та даний факт не оспорюється представником позивача.

Встановивши факт поширення 06 серпня 2015 року в мережі Інтернет в блозі відповідача «Моя Олександрія» інформації щодо рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 06.08.2015 року за №589 «Про попереднє погодження місця розташування тимчасової споруди на території міста Олександрії по вул.Червого Козацтва (біля продовольчого ринку «Айсберг»»), в статті під заголовком: «В Александрии коммунальний рынок аннексирует территорию возле частного» та сам заголовок статті - суд вважає, що вони за своїм змістом є оціночними судженнями, думками, критичною оцінкою певних фактів, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції, а тому застосовує до обставин, які свідчать про оцінку подій ст.30 Закону України «Про інформацію», згідно якої ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Суд вважає, що слово «аннексирует» в заголовку статті є метафорою, тому не підлягає спростуванню та доведенню його правдивість, та ст. 34 Конституції України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що зазначений вище заголовок статті чи стаття мотивовані цілеспрямованими діями відповідача на приниження ділової репутації позивача.

Також є безпідставними доводи позивача, що поширена відповідачем інформація впливає на громадську думку та на діяльність позивача, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнані судом загальновідомими, а вищевказане рішення виконавчого комітету було висвітлено на сайті Олександрійської міської ради Кіровоградської області.

Зазначена в позові інформація відповідача є оціночними судженнями, тому її правдивість не повинна доводитися.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові виконавчого комітету Олександрійської міської ради до ОСОБА_2 про захист ділової репутації та зобовязання спростувати недостовірну інформацію - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: