Номер справи 623/188/16-ц
Номер провадження 2/623/281/2016
РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання - Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 року (а.с. 3-6).

Сторони та 3 особа в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та 3 особи, позивач підтримує позовні вимоги і просить суд позов задовольнити, відповідач та 3 особа заперечень на позов не мають і просять позовні вимоги задовольнити.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_10 року померла ОСОБА_5, про що 01 серпня 2014 року зроблено актовий запис за № 22 виконавчим комітетом Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 17).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право»; іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами статей 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 9 червня 1952 року ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, батько ОСОБА_8, мати ОСОБА_5 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 11 квітня 1949 року ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року, батько ОСОБА_11, мати ОСОБА_5 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_5 від 27.07.1966 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружились 27 липня 1966 року, після одруження прізвище дружині - ОСОБА_11 (а.с. 11, 21).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 24 грудня 1991 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року, батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_12 (а.с. 8).

Згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_12 розірвано 25.09.1984 року.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, спадкодавцю ОСОБА_5 дійсно належить на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 30 вересня 2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 08 вересня 2009 року за № 30 (а.с. 12). Крім цього підтверджуються зазначені факти: технічним паспортом, виготовленим 18.12.2015р. КП «Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району», де зазначено характеристики будинку, господарських будівель та споруд, та довідка про вартість (а.с. 13-15, 19); довідкою виконкому Бригадирівської сільської ради від 15.01.2016 р. № 38, де зазначено, що ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована на день смерті у вказаному будинку за адресою: АДРЕСА_1, з 1974 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року, разом з нею був зареєстрований і проживав син ОСОБА_7 з 1974 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 року (а.с. 28).

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, за життя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, склала заповіт від 31 жовтня 2013 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області 31.10.2013 року за реєстром № 21, за яким на випадок її смерті зробила таке розпорядження:

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, заповідає ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4;

- земельну ділянкуплощею, належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7 площею 5,6513 га, розташовану на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, вона заповідає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заповіт на день смерті заповідача не відмінено, не змінено, не скасовано (а.с. 29).

Як установлено судом і підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 40), що нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області 23.10.2014 року зареєстрована спадкова справа № 506/2014 після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 року в м. Ізюмі Харківської області. До нотаріуса надійшли наступні заяви: від доньки спадкодавця ОСОБА_3 від 23.10.2014 року і від 22.05.2015 року про прийняття спадщини на земельну ділянку за заповітом після смерті матері. Вбачається, що заяв від інших спадкоємців до нотаріуса не надійшло (а.с. 41-61). 22 травня 2015 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 року, на земельну ділянку (а.с. 62-63, 23-24, 26).

Відповідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_8 від 25.12.2006 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року в с. Бабенково Ізюмського району Харківської області (а.с. 16).

Судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 року, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, не видано.

Судом встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 року, відповідно до ст. 1261 ЦК України, був син померлого ОСОБА_2, який 15.11.2014 року звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_13 15.11.2014 року зареєстрована спадкова справа № 61/2014 (а.с. 25). Вбачається, що заяв від інших спадкоємців до нотаріуса не надійшло. 24 лютого 2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 року, на земельну ділянку (а.с. 27).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 (а.с. 7) є рідним онуком ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження його батька ОСОБА_7 та копією свідоцтва про народження позивача.

Процесуальне правонаступництво у спорах щодо прийняття спадщини (перехід права на прийняття спадщинита визнання права власності на спадкове майно) ґрунтується на нормах ст. 1276 ЦК України, відповідно до якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Позивач звертався з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 20.01.2016 року № 58/02-14 Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області на підставі Закону України «Про нотаріат», п. 4,15 гл. 10 розділу ІІ Порядку ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку із відсутністю правового документу, який підтверджує право власності померлого на майно, яке успадковується. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 18).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Таким чином, незважаючи на те, що у позивача був відсутній правовий документ, який підтверджує право власності померлої на майно, яке успадковується, а саме правовстановлюючі документи на житловий будинок, враховуючи наявність письмових доказів, а також технічного паспорту, складеного за результатами інвентаризації, суд вважає, що після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, залишилося спадкове майно у вигляді: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 30 вересня 2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 08 вересня 2009 року за № 30, вартістю 106 тис. 763 грн (а.с. 12, 19).

Вказане майно входить до складу спадщини та позивач має право на визнання за ним право власності у вказаному вище порядку.

У задоволенні позовних вимог відповідач та 3 особа не заперечували.

Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати суд, які позивач сплатив за судовий збір, не компенсується йому у зв'язку із вимогами про це позивача (а.с. 2).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на:

житловий будинок під літера «А-1», загальною площею - 57,7 кв.м., в тому числі житлова - 27,9 кв.м., до якого примикають господарські будівлі та споруди: літня кухня під літ. «Б», погріб під літ. «В», літній душ під літ. «Г», убиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», сарай під літ. «Ж», погріб під літ. «З», огорожа: паркан під № 1, ворота з хвірткою під № 2, колодязь під № 3, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 171 тис. 142 грн, в порядку спадкової трансмісії за заповітом після смерті баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року.

Правовстановлюючі документи на право приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_5, - визнати втративши силу.

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в 10-денний строк з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя -