АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2037/16 Головуючий 1 інстанції
Справа № 646/8267/14-ц ОСОБА_1
Категорія : кредитні Доповідач Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предметі іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

27 липня 2014 року представник позивача звернувсь до суду позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь TOB «ОТГІ Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CM-SME 701/74/2008 від 12.03.2008 року в розмірі 1 435 120, 80 гри . та в рахунок погашення вказаної заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечний договором від 12.03.2008 року, а саме: нежитлових приміщень: 2-го поверху № 19 в літ. "А-6" загальною площею 26,7 кв.м-., 5-го поверху № 10 в літ. "А-6" загальною площею 25,4 кв.м., 5-го поверху № 9 в літ. "А-6" загальною площею 34,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, пр-т. Гагаріна, буд. 1 та належать ОСОБА_3 на праві приватної власності, стягнути з нього витрати пов'язані, зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки. Встановити початкову ціну предмета іпотеки не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу.

З метою збереження предмета іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Вказані вимоги обґрунтовував тим, що 12.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено вказаний кредитний договір, відповідно до умов якого останньому були надані кредитні кошти у розмірі 156 000, 00 доларів США, зі сплатою процентів в порядку і розмірах, встановлених в кредитному договорі, строком до 13.03.2023 року.

Згідно до п.1.5.1. частини 2 умов вказаного кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником щомісячно у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів додатку 1 до кредитного договору .

Представник позивача зазначає, що Банк умови договору виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_3 зазначені кредитні кошти, а позичальником належним чином умови кредитного договору не виконувались, у зв'язку з чим станом на 27.05.2014 року виникла заборгованість у розмірі 123 072, 02 доларів США, що еквівалентно 1 435 120, 80 грн..

Представник позивача також зазначає, що між Банком та ТОВ «Факторинг Україна» 20.03.2014 року було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_3, заборгованість за кредитним договором № CM-SME 701/74/2008 від 12.03.2008 року, яка виникла станом на 27.05.2014 року в розмірі 1 435 120, 80 грн., з яких: 1 222 829, 14 грн. заборгованість по тілу кредиту, 99 077, 33 грн. заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам, 1 13 214, 33 грн. пеня..

В рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 1 435 120, 80 грн. , суд звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12.03.2008 року, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 12.03.2008 року, а саме: нежитлових приміщень - 2-го поверху № 19 в літ. «А-6», загальною площею 26,7 кв.м., 5-го поверху № 10 в літ. «А-6» загальною площею 25,4 кв.м., № 9 в літ. «А-6» загальною площею 34,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 1 та належать ОСОБА_3 на праві приватної власності,

Суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати пов'язані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки .

Суд встановив початкову ціну предмета іпотеки, а саме: нежитлових приміщень 2-го поверху № 19 в літ. «А-6», загальною площею 26,7 кв.м., 5-го поверху № 10 в літ. «А-6» загальною площею 25,4 кв.м., № 9 в літ. «А-6» загальною площею 34,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 1 та належать ОСОБА_3 на праві приватної власності не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу.

Суд, з метою збереження предмета іпотеки до її реалізації, передав предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 2-го поверху № 19 в літ. «А-6», загальною площею 26,7 кв.м., 5-го поверху № 10 в літ. «А-6» загальною площею 25,4 кв.м., № 9 в літ. «А-6» загальною площею 34,8 кв.м., що розташовані за адресою: м Харків, пр. Гагаріна, 1 та належать ОСОБА_3 на праві приватної власності в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомою майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Суд стягнув на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654,00 грн..

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2016 року заяву представника відповідача ОСОБА_4 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане заочне рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що його належним чином не повідомлялось про час та місце розгляду справи. При цьому зазначає, що його повідомлення , шляхом направлення судом повістки за останнім відомим місцем реєстрації відповідача в АДРЕСА_1 та шляхом оголошення в газеті «Слобітський край» не є таким доказом , оскільки відповідач з 29.11.2013 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблена відмітка в його паспорті. Також зазначає, що суд допустив стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, а також звернув стягнення на предмет іпотеки, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки є подвійним стягненням. Також представник відповідача посилається на те, що при ухваленні рішення суд не звернув уваги , що позивач в порушенням ч.2 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку » не повідомив відповідача про відступлення прав вимоги за іпотечним та кредитним договорами , при цьому частиною 1 ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню , та ч.2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вказані позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на користь позивача як заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 1 435 120, 80 грн. , яка виникла станом на 27.05.2014 року, так і звертаючи стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення зазначеної заборгованості , суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем вказаних позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 12.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому були надані кредитні кошти у розмірі 156 000, 00 доларів США, зі сплатою 5 % річних, та з кінцевим терміном повернення 13.03.2023 року.

Відповідно до пункту 4.1.1. умов зазначеного кредитного договору у визначені строки, позичальник зобовязується сплатити Банку пеню за користування кредитними коштами розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день розстрочки.

Як свідчить підписаний сторонами графік повернення кредиту та відсотків, відповідач зобовязувався , починаючи з 13.10.2008 року погашати тіло кредиту в розмірі 866,67 доларів США щомісячно , а з 14.04.2008 року як тіло кредиту так і визначені сторонами відсотки ( а.с.14-15).

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем, починаючи з 13.10.2008 року фактично погашалась третя частина від грошових коштів, встановленим зазначеним графіком погашення кредиту, у звязку з чим, станом на 27 травня 2014 року відповідач мав прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 8496 доларів США та прострочену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5781, 27 доларів США , а всього заборгованість за тілом кредиту складає 104866, 47 доларів США ( а.с.8)

При цьому, як свідчить вказаний розрахунок така заборгованість за відсотками проведено позивачем за період з 23.07.2013 року .

Розрахунок заборгованості також свідчать про те, що з 12.08.2013 року відповідач припинив виконувати зобовязання за вказаним кредитним договором.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що з метою забезпечення виконання вказаного основного зобовязання, 12.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: належні відповідачу на праві власності нежитлові приміщення: 2-го поверху № 19 в літ. «А-6», загальною площею 26,7 кв.м., 5-го поверху № 10 в літ. «А-6» загальною площею 25,4 кв.м., № 9 в літ. «А-6» загальною площею 34,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 1 ( а.с.16-21).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 20 березня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено як договір факторингу , так і нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов яких Банк передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна » всі права та обовязки як за вказаними кредитним, так і за іпотечним договорами ( а.с.26-40).

В ч.1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона ( фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи ( боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

В частинах 1 та 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти( кредит) позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором. А позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не випливає із суті кредитного договору

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобов'язання за Кредитними договорами.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050, параграфа 1 глави 71 ЦК України закріплено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати належних йому відсотків.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зазначено, що Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки боржник не сплачує заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, то неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі.

Вказані обставини справи, а саме : припинення відповідачем сплати заборгованості за вказаним кредитним договором з 12.08.2013 року , тобто ще первісному кредитору та вимоги зазначених норм матеріального права, свідчать наявність у позивача права на вимогу про дострокове погашення відповідачем тіла кредиту , сплати відсотків та пені за прострочення виконання передбачених умовами договору щодо сплати тіла кредиту та відсотків.

За таких обставин судова колегія вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо неповідомлення його позивачем про зміну кредитора за зазначеним кредитним договором, як підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення зазначеної заборгованості .

Між тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором свідчить про те, позивачем нарахована пеня за прострочення виконання відповідачем зобовязань щодо повернення тіла кредиту та відсотків за вказаним кредитним договором за період з 20.03.2014 року по 27.05.2014 року за 68 днів в розмірі 9708, 95 доларів США. що за курсом НБУ станом на 27.05 2014 року складає 113214, 33 грн.

Відповідно до статті 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК Українигрошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Між тим, зазначений вище розрахунок пені свідчить що її розмір перевищує подвійну облікову ставку НБУ та визначений позивачем в сумі доларах США за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року, в сумі 9708, 95 доларів США та складає 113214, 33 грн., тоді як розмір такої пені складає 7192, 46 грн., виходячи з наступного розрахунку:

-за період з 20.03.2014 року по 31.03.2014 року - за 12 днів прострочення пені складає 648, 49 грн., виходячи з курсу долара США , встановленого НБУ на 31.03.2014 року 10.954600 та подвійної ставки НБУ станом на вказану дату 13% річних ( 14277,87 доларів США прострочена заборгованість за кредитом та відсотками , яка складає 156408, 36 грн. х 13 % річних : 365 днів х 12 днів прострочення);

-за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року - за 30 днів прострочення пеня складає 3445, 01 грн. , виходячи з курсу долара США , встановленого НБУ на 30.04.2014 року 11.401581 та подвійної ставки НБУ станом на вказану дату 25% річних (14277,87 доларів США прострочена заборгованість за кредитом та відсотками, яка складає 162790, 29 грн. х 25% річних : 365 днів х 30 днів прострочення);

-за період з 01.05.2014 року по 27.05.2014 року-27 днів прострочення пеня складає 3078,96 грн. , виходячи з курсу долара США , встановленого НБУ на 27.05.2014 року 11.660821 та подвійної ставки НБУ станом на вказану дату 25% річних (14277,87 доларів США прострочена заборгованість за кредитом та відсотками, яка складає 166491, 69 грн. х 25% 6 365 днів х 27 днів прострочення) ;

-загальний розмір пені за вказаний період : 668, 49 грн.+3445.01 грн.+ 3078,96 грн. = 7192, 46 грн..

Крім того, згідно до вимог ч.1 ст. 20 ЦК України , право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В пункті 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів ,що виникають із кредитних правовідносин » зазначено. що право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором ( дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі,шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, тощо) належить виключно позивачеві.

В пункті 42 вказаної постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також зазначено,що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Між тим, як свідчить позовна заява позивача, звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач вимагає, як стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором, так і звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: належні йому на праві власності зазначені вище нежитлові приміщення, що є подвійним стягненням виниклої у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та оскаржуваним заочним рішенням стягнув з відповідача як заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі1 435 120, 80 грн. , яка виникла станом на 27.05.2014 року, так і звернув стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення зазначеної заборгованості, при цьому,невірно визначив розмір такої заборгованості, що у відповідності до вимог пунктів 3 та 4 ст. 309 ЦПК України , є підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2014 року та ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №CM-SME 701/74/2008 від 12.03.2008 року , яка виникла станом на 27 травня 2014 року в сумі 1329098 ( один мільйон триста двадцять девять тисяч девяносто вісім) грн. 93 коп. , яка складається: із 1222829, 14 грн. заборгованості за тілом кредиту, 99077, 33 грн. - заборгованості за відсотками та 7192, 46 грн. пені ,з зазначених вище підстав.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що 22 лютого 2016 року, тобто під час апеляційного провадження у зазначеній справі ,зазначене вище іпотечне майно було продано представником відповідача ,за згодою позивача за 400 000,00 грн., та вказані грошові кошти були перераховані на рахунки позивача (а.с.110-118), що свідчить про відсутність на час розгляду вказаної справи судом апеляційної інстанції предмета іпотеки, а відтак і відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Згідно до вимог частин 1 та5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції ,не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову ( частина 1 статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір ( наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 «Про судовий збір» ).

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню , то понесені позивачем при подачі позовної заяви витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.( а.с.1) підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог позивача в сумі 3383, 33 грн. ( 1435120, 80 грн. заявлених позовних вимог : названий фактор, його не було повідомлено про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. 1 222829, 14 + 99077, 33+7192, 46 =1329098, 93 грн : 1329098 ,93 грн. задоволених позовних вимог = 1,080 частин від заявлених позовних вимог ) ( 3654 ,00 грн. : 1,080 частин =3383,33 грн.)

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2014 року .

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», розташованого за адресою: 03680 м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, КОД , МФО 300528 , п/р № 3333 в ПАТ «ОТП Банк» , заборгованість за кредитним договором №CM-SME 701/74/2008 від 12.03.2008 року , яка виникла станом на 27 травня 2014 року в сумі 1329098 ( один мільйон триста двадцять девять тисяч девяносто вісім) грн. 93 коп., яка складається: із 1222829,14 грн. заборгованості за тілом кредиту, 99077, 33 грн. - заборгованості за відсотками та 7192,46 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3383,33 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий , суддя : І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2