Провадження № 22-ц/773/270/16 Категорія: 54 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача Боричевського В. М, Маркевич О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що з 12 червня 1998 року працювала прибиральницею службових приміщень у Маневицькій філії ПАТ «Волиньобленерго». Наказом відповідача від 08 вересня 2015 року № 704-п її з 10 вересня 2015 року було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Вважаючи, що її звільнено незаконно, так як прогул вона не вчинила, а тому просила скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, виплатити середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача в її користь 5000 грн. за заподіяну моральну шкоду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте без з'ясування всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права і невірним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було здобуло доказів, які б спростовували факт відсутності без поважних причин більше трьох годин на робочому місці позивача ОСОБА_2, і що при її звільненні відповідачем були допущені інші порушення вимог закону.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно вимог статті 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника письмове пояснення, а при обранні виду стягнення повинен врахувати ступень тяжкості проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови N 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 12 червня 1998 року працювала прибиральницею службових приміщень у Маневицькій філії ПАТ «Волиньобленерго» і була ознайомлена з робочою інструкцією прибиральника службових приміщень та діючими правилами внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Волиньобленерго», де передбачена тривалість робочого дня з 8.00 до 17.00 години (а. с. 7, 91-98).

Згідно наявних у матеріалах справи актів, табеля обліку робочого часу за серпень 2015 року та показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_1, ОСОБА_8, допитаних в апеляційному суді, слідує, що позивач ОСОБА_2 без поважних причин та попереднього погодження з адміністрацією Маневицької філії ПАТ «Волиньобленерго», 13 серпня 2015 року з 8 години до 12 години 30 хвилин та 14 серпня 2015 року з 8 години до 12 години 30 хвилин і з 13 години 15 хвилин до 15 години 45 хвилин була відсутня на роботі, тобто більше трьох годин у наведені робочі дні (а.с. 101-102, 133).

Надати пояснення з приводу порушення трудової дисципліни - вчинення прогулу, на пропозицію адміністрації роботодавця, позивач відмовилась (а. с. 103 - 104).

Крім того встановлено, що на підставі подання першого заступника генерального директора ПАТ «Волиньобленерго» Діжака Я. Б., який виконував обов'язки директора товариства в період його відсутності, профспілковий комітет Первинної профспілкової організації ПАТ «Волиньобленерго» 04.09.2015 року дав згоду на звільнення позивача ОСОБА_2 з роботи за прогул (а. с. 106 - 107).

08 вересня 2015 року наказом генерального директора ПАТ «Волиньобленерго» № 704-п ОСОБА_2 з 10 вересня 2015 року звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) (а.с. 90).

З акту складеного роботодавцем від 10.09.2015 р. вбачається, що позивач відмовилася ознайомитись з наказом про її звільнення. Після чого, повідомлення про звільнення їй було надіслано по пошті із роз'ясненям права щодо можливості отримання трудової книжки (а. с. 108 - 110).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази, вірно прийшов до висновку, що позивач 13 та 14 серпня 2015 року була відсутня на робочому місці більше трьох годин без поважних причин, а її звільнення з роботи за прогул відповідач провів з дотриманням вимог ст. ст. 43, 148-149 КЗпП України, а саме з врахуванням ступені тяжкості вчиненого проступку і попередньої роботи працівника.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність виоги ОСОБА_2 про поновлення її на роботі, то цілком правомірно прийняв рішення про відмову у задоволенні інших заявлених нею вимог, а саме про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування їй моральної шкоди, які є похідними від зазначеної основної позовної вимоги.

Таким чином оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишено баз змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді