АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/687/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2003/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Ярмолюка О.І.

секретаря Шевчук Ю.Г.

з участю: представника відповідача Куца І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог вказувала, що наказом №157 від 03.10.2011 року була прийнята на посаду завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с. Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації. Наказом №1 від 04.01.2016 року звільнена з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення було проведено з грубим порушенням вимог трудового законодавства. Відповідач не конкретизував в наказі, за яке конкретне порушення трудової дисципліни її звільнено; порушив порядок застосування дисциплінарного стягнення, не повідомив в чому

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Вдовичинський А.В. Провадження № 22-ц/792/2003/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія 53.54

полягають порушення з її сторони, не відібрав від неї письмових пояснень, не отримав попередньої згоди профспілкового комітету на звільнення. Також роботодавець порушив вимоги ч.3 ст. 40 КЗпП України, оскільки в день звільнення вона хворіла та перебувала на лікарняному.

З цих підстав просила поновити її на раніше займаній посаді та стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Поновлено ОСОБА_2 на посаді завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с. Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації.

Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2016 року по 15.09.2016 року включно в розмірі 23789,50 грн. з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі.

Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць в розмірі 2854,74 грн., з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі, допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати в дохід держави.

В апеляційній скарзі Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту судового розгляду та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення.

В засіданні апеляційного суду представник Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній наведених.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 3 жовтня 2011 року працювала на посаді завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с. Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації.

20 серпня 2015 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за недбале ставлення до своїх посадових обов'язків, про що свідчить наказ директора Територіального центру за №120 від 20.08.2015 року, який позивачем не оскаржений.

03 грудня 2015 року та 10 грудня 2015 року компетентними комісіями в присутності позивача проводились перевірки роботи стаціонарного відділення, за результатами яких складено акти перевірок.

З 09 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 21 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року - на стаціонарному лікуванні в Кам'янець-Подільській ЦРЛ, до роботи слід було приступити 01.01.2016 року.

Відповідно до наказу директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації від 4 січня 2016 року №1, ОСОБА_2 звільнено з 4 січня 2016 року з займаної посади за систематичне невиконання посадових обов'язків на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, враховуючи наказ №120 про дисциплінарне стягнення від 20.08.2015 року, пояснювальні записки від 17.08.2015 року та від 04.12.2015 року, акти перевірок від 03.12. 2015 року та 10.12.2015 року.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, тому її вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають закону.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Крім того, частиною 3 ст. 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що керівником Центру перед звільненням не вимагалось від ОСОБА_2 надати письмові пояснення за актом перевірки від 10 грудня 2015 року, а твердження в апеляційній скарзі про те, що працівник знала про свій обов'язок надати письмове пояснення, оскільки раніше неодноразово давала пояснення по іншим актам перевірок, чого в черговий раз з власної ініціативи не зробила, якраз і є доказом того, що роботодавець не виконав вимог ст. 149 КЗпП України.

В порушення вимог ст. 43 КЗпП України профспілкова організація Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації розглянула подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 без її участі та належного повідомлення про розгляд цього подання, що підтверджується протоколом №14 зборів первинної профспілкової організації територіального центру від 5 травня 2016 року та отриманим нею повідомленням лише на 26.04.2016 року, в матеріалах справи відсутні відомості, що працівник отримала повідомлення на 05.05.2016 року (а.с. 103-109).

В останній день роботи ОСОБА_2 було видано лікарняний лист. Вона перебувала на стаціонарному лікування в Хотинській ЦРЛ з 04.01.2016 року по 15.01.2016 року, що підтверджується копією лікарняного листка та обліковою медичною документацією Хотинської ЦРЛ (а.с. 52, 64-82). Таким чином звільнення позивача було проведено під час його тимчасової непрацездатності.

Твердження апелянта, що наказ про звільнення був оголошений ОСОБА_2 до поміщення її в лікарню, в табелі обліку використаного часу зазначено цей день як повністю відпрацьований, за що виплачено заробітну плату, не спростовують висновків суду про незаконність її звільнення.

За приписами п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 підлягає поновленню на раніше займаній посаді завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с. Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації з 05 січня 2016 та стягнув на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 січня 2016 року по день ухвалення судом рішення - 15 вересня 2016 року, при цьому підставно включено період перебування позивача на лікарняному з 05.01.2016 року по 15.01.2016 року, оскільки встановлено, що лікарняний лист для оплати ОСОБА_2 не здавала і кошти не отримувала. В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтвердив, що про наявність лікарняного листка у позивача дізнався лише під час розгляду справи у суді, після січня 2016 року лікарняні їй не виплачувались.

Зазначені в розрахунковому листі за січень 2016 року лікарняні були нараховані позивачу за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 21.12.2015 року по 31.12. 2015 року.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також доводи апеляційної скарги про невідповідність лікарняного листа від 15.01.2016 року вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2011 року (п.1.11), оскільки на лікарняному листку містяться всі небхідні відмітки, в тому числі підпис головного лікаря та печатка. (а.с. 52 ).

Посилання представника апелянта на те, що суд вправі змінити дату звільнення працівника з роботи, встановивши, що він був звільнений під час тимчасової непрацездатності, не заслуговують уваги.

Статтею 303 ч.1 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України щодо вирішення трудового спору, викладені у постанові від 21 травня 2014 року №6-33 цс 14, які згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ С.А. Карпусь

Суддя /підпис/ Н.О. Федорова

Суддя /підпис/ О. І. Ярмолюк

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь