У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та стягнення моральної шкодиза касаційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_6, поданою їхнім представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. За життя батька позивачів, ОСОБА_1, у квартиру вселилися і були в ній зареєстровані відповідачі. Оскільки відповідачі проживають у спірній квартирі, чим чинять перешкоди власникам, просили виселити їх без надання іншого жилого приміщення як таких, що проживають без належних правових підстав.

У зустрічному позові позивачі вказували, що у спірну квартиру вслелился і зареєструвалися за згодою відповідачів, оскільки між ними існувала домовленість про подальше укладення договору купівлі-продажу квартири. Вказуючи, що вони протягом 12 років добросовісно та відкрито користувалися вказаним майном, просили визнати за ними право власності на спірну квартиру у порядку набувальної давності.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2015 року у первісному позові відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_6 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

У іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 рокурішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено.

Усунено ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 набули право власності на спірну квартиру за набувальною давністю, оскільки вони протягом тривалого часу відкрито, добросовісно та безперервно користуються нерухомим майном, що виключає задоволення первісного позову про усунення перешкод у користуванні цим майном шляхом виселення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи первісний позов і відмовляючи у зустрічному, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі за зустрічним позовом знали про відсутність у них підстав для набуття права власності на квартиру, оскільки один із її співвласників не надавав нікому повноважень на розпорядження своєю часткою і не давав дозволу на реєстрацію в квартирі, тому правові підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Рішення в частині задоволення первісного позову апеляційна інстанція правильно обґрунтовувала необхідністю захисту прав співвласників квартири, яким відповідачі за первісним позовом перешкоджають у реалізації цих прав.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, ОСОБА_6, подану їхнім представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова В.О.Кузнєцов