Ухвала іменем україни
03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку при звільненні, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» до ОСОБА_6 про визнання трудових правовідносин припиненими, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» на рішення апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 12 лютого 2003 року він почав працювати у відкритому акціонерному товаристві «Сумський хлібокомбінат» (далі - ВАТ «Сумський хлібокомбінат»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумський хлібокомбінат» (далі - ПАТ «Сумський хлібокомбінат»), а з 22 жовтня 2007 року його було призначено виконуючим обов'язки голови правління товариства. Наказом генерального директора ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 12 грудня 2008 року його було відсторонено від посади, а наказом від 26 грудня 2010 року звільнено з роботи у зв'язку з ліквідаційною процедурою ВАТ «Сумській хлібокомбінат».

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд стягнути з

ПАТ «Сумський хлібокомбінат» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 305 506 грн 30 коп.; заборгованість з виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу - 139 088 грн 52 коп.; компенсацію за затримку виплати заробітної плати більше ніж на один місяць - 132 368 грн 20 коп.; індексацію заробітної плати - 3 753 грн 35 коп.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_6, ПАТ «Сумський хлібокомбінат» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому зазначало, що наказом від 26 лютого 2010 року ОСОБА_6 звільнено з посади першого заступника голови правління на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Оскільки ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про захист порушених трудових прав та не визнає факт припинення трудових відносин з товариством, ПАТ «Сумський хлібокомбінат» просило суд визнати припиненими трудові відносини між сторонами.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічного позову ПАТ «Сумський хлібокомбінат» відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті у даній справі за ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_6 заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі

74 678 грн 40 коп.; індексації - 1 761 грн 75 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 347 805 грн 31 коп. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу -

75 161 грн 44 коп., а разом 499 406 грн 90 коп. При виплаті заробітної плати здійснено утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Сумський хлібокомбінат» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови ПАТ «Сумський хлібокомбінат» у задоволенні зустрічного позову сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, виходив із того, що заробітна плата позивача за грудень 2008 року та за січень 2009 року в зв'язку з неотриманням депонована в касі підприємства; після допущення до виконання своїх трудових обов'язків ОСОБА_6 не приступив до їх виконання; розрахунок при звільненні отриманий позивачем через нотаріуса, вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу до ліквідатора заявлено не було, а на даний час провадження у справі про визнання товариства банкрутом закрито, у зв'язку з погашенням боргів, в тому числі із заробітної плати.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6, виходив із того, що відсторонення ОСОБА_6 згідно з наказом від 19 грудня 2008 року б/н відбулося на умовах збереження заробітної плати, а тому на його користь підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за час перебування позивача у вимушеному прогулі, тобто за період з 19 грудня 2008 року до 12 серпня 2009 року (наказ про відновлення ОСОБА_6 на посаді), а також компенсація втрати частини доходів з вказаний період. Крім того, апеляційний суд, на підставі ст. ст. 116-117 КЗпП України дійшов висновку про стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 лютого 2010 року по 27 жовтня 2015 року.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 лютого 2003 року ОСОБА_6 прийнято на посаду заступника керівника по комерційній діяльності з оплатою праці згідно зі штатним розписом (т. 1, а. с. 33 ).

Згідно з наказом голови спостережної ради ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 22 жовтня 2007 року № 94-К позивача призначено виконуючим обов'язки голови правління - керівника ВАТ до наступних загальних зборів акціонерів, з посадовим окладом 4 700 грн (а. с. 36, т. 1).

Наказом генерального директора ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 19 грудня 2008 року ОСОБА_6 відсторонено від виконання посадових обов'язків із збереженням заробітної плати на період проведення аудиторської перевірки (а. с. 37, т. 1). Даний наказ у передбаченому законом порядку не оскаржувався та не скасовувався.

За період відсторонення від виконання посадових обов'язків роботодавцем нарахована ОСОБА_6 заробітна плата за грудень 2008 року в розмірі 5 698 грн та за січень 2009 року в розмірі 2 982 грн, яка була депонована у зв'язку з неотриманням її працівником у касі товариства (а. с. 149-156, т. 1).

Наказом генерального директора ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 29 січня 2009 року (а. с. 157, т. 1) у зв'язку із закінченням аудиторської перевірки ОСОБА_6 допущено до виконання посадових обов'язків з 02 лютого 2009 року. Вказаний наказ було доведено до відома ОСОБА_6 про що свідчить опис відправлення та поштова квитанція (а. с. 158, 159, т. 1).

Рішенням судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 10 серпня 2009 року, визнано незаконним відсторонення ОСОБА_6 від виконання обов'язків голови правління ПАТ з 19 грудня 2008 року (а. с. 16-20, т. 1).

12 серпня 2009 року наказом генерального директора - керуючого санацією ОСОБА_7 відновлено ОСОБА_6 на посаді в.о. голови правління товариства, покладено на нього обов'язок - організація роботи в приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 172, т. 1).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2009 року товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 1 рік до 07 грудня 2010 року (а. с. 175, т. 1)

14 грудня 2009 року ліквідатором товариства ОСОБА_8 повідомлено ОСОБА_6 про наступне звільнення його на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією товариства та запропоновано з'явитись на підприємство, наказом ліквідатора від 26 лютого 2010 року № 5-к ОСОБА_6 звільнено з роботи в зв'язку з ліквідацією (а. с. 176, 179-185, т. 1).

Відповідно до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з наказу генерального директора ПАТ ОСОБА_7 від 19 грудня 2008 року б/н, відсторонення ОСОБА_6 від виконання посадових обов'язків відбулось на умовах збереження заробітної плати (а. с. 37, т. 1).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 10 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Сумський хлібокомбінат» про поновлення на роботі (а. с. 16-20, т. 1), яке набрало законної сили встановлено, що наказ про відсторонення від виконання ОСОБА_6 посадових обов'язків станом на дату винесення рішення суду скасовано не було.

Крім того, частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_7, колегія суддів виходила з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності відсторонення ОСОБА_6 від виконання посадових обов'язків в.о. голови правління ПАТ «Сумський хлібокомбінат» з часу закінчення аудиторської перевірки (січень 2009 року) по час постановлення у справі вказаного рішення.

Вказані обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» від, якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за час перебування позивача у вимушеному прогулі в період з 19 грудня 2008 року по 12 серпня 2009 року (наказ про відновлення ОСОБА_6 на посаді) підлягають задоволенню.

Слід зазначити також, що заробітна плата до грудня 2008 року перераховувалась ОСОБА_6 на його картковий рахунок, відкритий в АТ «Брокбізнесбанк» (а. с. 157-158, т. 2), про зміну порядку виплати заробітної через касу підприємства, ПАТ «Сумський хлібокомбінат» позивача не повідомляв. Депонована заробітна плата ОСОБА_6 за грудень 2008 року і січень 2009 року не обліковувалась відповідачем протягом трьох років і не була додана до коштів, що належали позивачу на день звільнення.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі ст. ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення ). Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

З урахуванням вищевикладеного, а також даних Держкомстату України за спірний період апеляційний суд дійшов висновку, що загальний розмір суми індексації невиплаченої ОСОБА_6 заробітної плати становить 1 761 грн 75 коп.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідності до вимог ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що загальний розмір компенсації за період з січня 2009 року по день винесення судового рішення за час затримки виплати заробітної плати за період з грудня 2008 року по 12 серпня 2009 року більш ніж на один місяць складає 75 161 грн 44 коп, що також узгоджується з висновком спеціаліста ОСОБА_9 від 06 жовтня 2015 року (а. с. 70-77, т. 3).

Згідно зі ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суд України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як було встановлено під час розгляду справи, заробітна плата за час вимушеного прогулу не була виплачена товариством позивачу ані в день звільнення, ані при проведенні розрахунку з ним 31 жовтня 2013 року, та була здійснена шляхом зарахування кошів на депозит нотаріуса. Доказів на підтвердження того, що виплати не були проведені не з вини відповідача, ним не надано.

Доводи касаційної скарги щодо того, що апеляційним судом не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності спростовуються наступним.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Окрім того, положенням частини другої статті 233 КЗпП, а також статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року були надані офіційні тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 р. №8-рп/2013, в аспекті конституційних звернень громадян. Суд зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, є правильними та відповідають вимогам закону.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська