АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ОТІС» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» про відшкодування заборгованості по премії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач звернуася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по премії з вересня 2014 року по липень 2015 року в розмірі 25521, 11 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана премія передбачена внутрішніми документами підприємства як щомісячна, а тому є складовою заробітної плати. Проте, з вересня 2014 року підприємство безпідставно не здійснює її виплату.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2015 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» про відшкодування заборгованості по премії - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ОТІС» на користь ОСОБА_1 заборгованість за премією за період з вересня 2014 року по липень 2015 року у розмірі 25521 грн. 11 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ОТІС» на користь держави судовий збір в розмір 255 грн. 21 коп.

Справа № 759/8805/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3114/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кривов'яз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи невірно застосував положення ч. 2 ст. 97 та ст. 151 КЗпП України, оскільки не взяв до уваги, що дисциплінарне стягнення було накладене на ОСОБА_1 21.08.2014 і діяло до 21.08.2015, при цьому наказів Генерального директора ПрАТ «ОТІС» стосовно зняття вказаного дисциплінарного стягнення із ОСОБА_1 до закінчення вказаного річного строку не було. Відповідно в період з 21.08.2014 по 21.08.2015 позивач був позбавлений виплати премії. Крім того, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно розрахував премію в розмірі 30% від основної заробітної плати, оскільки відповідно до Положення про оплату праці та преміювання працівників індустріального центру ПрАТ «ОТІС» випливає, що премія встановлюється у розмірі до 30% від фактично нарахованої заробітної плати, тобто це не означає, що премія має бути саме у розмірі 30% від основної заробітної плати. З огляду на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини даної справи, порушив норми матеріального права та ухвалив незаконне і безпідставне судове рішення, яке підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частина 3 вказаної норми також визначає, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що премії, передбачені системою оплати праці відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» є додатковою заробітною платою і пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. В даному випадку премія, передбачена системою праці, не є заходом заохочення і повинна сплачуватися працівникові на загальних підставах. Відповідно до колективного договору преміювання продуктивних працівників здійснюється на підставі виконаних виробничих показників, та встановлюється в розмірі до 30% від фактичного нарахованої основної заробітної плати у за який розраховується премія.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах, а саме позивач займає посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній холодно-штампувального устаткування 5-го розряду цеху виготовлення ліфтів Індустріального приватного акціонерного товариства «ОТІС», що визнано сторонами у справі.

Як вказує, позивач з вересня 2014 року йому було припинено виплату щомісячної премії, яка передбачена внутрішніми документами підприємства.

Так, на підприємстві ПрАТ «ОТІС» оплата праці провадиться згідно з Колективним договором, зокрема, додатку VI.5 «Положення про оплату праці та преміювання працівників індустріального центру (ІЦ)», що було затверджено 12.09.2013/а.с.46-55/.

Відповідно до пункту 1.2. цього Положення заробітна плата працівників ІЦ складається з основної заробітної плати та додаткової заробітної плати. Додаткова заробітна плата визначається у відповідності до Кодексу законів про працю України, нормативних документів та наказів ПрАТ «ОТІС», що регулюють оплату праці та компенсаційні виплати працівникам і нараховуються у вигляді надбавок, гарантованих і компенсаційних виплат та премій за виконання виробничих показників. Виплата додаткової заробітної плати проводиться у відповідності з наказами Генерального директора.

У Прикінцевих положеннях цього Положення також вказано на те, що остаточне рішення про нарахування щомісячної премії приймає генеральний директор ПрАТ «ОТІС», враховуючи показники фінансово виробничої діяльності ПрАТ «ОТІС».

Виходячи з викладеного, передбачена умовами колективного договору премія виплачується за дискреційними рішеннями (наказами) Генерального директора ПрАТ «ОТІС».

З матеріалів справи вбачається, що за підсумками роботи генеральним директором було прийнято рішення не виплачувати премію працівникам: в жовтні за підсумками роботи у серпні 2014 року; в листопаді за підсумками роботи у вересні 2014 року; в грудні за підсумками роботи у жовтні 2014 року; в січні 2015 за підсумками роботи у листопаді 2014 року; у лютому 2015 за підсумками роботи за грудень 2014 року; в березні за підсумками роботи у січні 2015 року; у червні за підсумками роботи у квітні 2015 року; в липні за підсумками роботи у травні 2015 року; в серпні за підсумками роботи у червні 2015 року; в вересні за підсумками роботи у липні 2015 року /а.с.56-73,116-137/. За показниками роботи у лютому та березні 2015 премія була нарахована та виплачена працівникам, в тому числі і позивачу в розмірі 5%, що не було враховано судом першої інстанції /а.с.74-81/. Вказані розпорядження були оформлені відповідними наказами, які позивачем не оскаржуються, тобто є чинними.

Згідно з п.2.3.1. Положення про оплату праці, основною умовою преміювання продуктивних працівників (до яких відноситься позивач) є виконання виробничого плану з основних видів продукції (показник RON SSI - % невиконання кількості одиниць продукції). Звіт з виконання виробничого плану надається відділу фінансового контролю фінансової дирекції та відділу праці та зарплати дирекції з персоналу до 5-го числа місяця наступного за звітнім. На підставі звіту з виконання виробничого плату визначається показник RON SSI. Показник визначається за звітній місяць. При рівні виконання показника RON SSI менше або на рівні 2% премія розраховується у повному обсязі. При рівні виконання показника RON SSI більше 2% премія не розраховується. Середній розмір премії на одного працівника встановлюється до 30 % від фактично нарахованої заробітної плати у місяці, за який розраховується премія.

З наведеного вбачається, що вказана премія не є безумовною, нараховується за визначених умов, уповноваженими особами відповідача (відділ фінансового контролю фінансової дирекції та відділ праці та зарплати дирекції). При цьому розмір премії у 30 % від заробітної плати не є також визначеним безумовно, як то встановив суд першої інстанції, в Положенні вказано, що середній розмір премії встановлюється до 30 %. А отже висновок суду першої інстанції, що премія має бути нарахована в повному обсязі та становити 30% від основної заробітної плати є необґрунтованим. Крім того, визначення розміру премії працівника за виконання виробничого плану не належить до компетенції суду, суд уповноважений лише здійснити перевірку законності нарахування чи відмови у нарахуванні, а не перебирати на себе функції інших органів, установ і організацій. Також слід звернути увагу на відсутність в матеріалах справи даних про виконання позивачем виробничого плану, про це зазначено лише в позові, а тому судом встановлена вказана обставина безпідставно, за відсутності належних та допустимих доказів. При цьому, в матеріалах справи наявні дані про показники співвідношення фактичного виготовлення продукції до планового у сторону, які свідчать про відхилення від плану підприємства в цілому /а.с.112-115/.

Необхідно також відмітити безпідставне посилання суду першої інстанції на Лист Міністерства праці та соціальної політики України, оскільки він не є нормативно-правовим актом України. До того ж вказаний лист стосується лише органів виконавчої влади і їх преміювання, яке розробляється та застосовується цими ж органами згідно із відповідними положеннями до своїх працівників, а відповідач у справі не відноситься до органів виконавчої влади.

В даному випадку, коли умовами колективного договору передбачена премія не є заохочувальним заходом, проте визначається відповідно до показників роботи за рішенням уповноваженої особи, позовні вимоги про її стягнення в судовому порядку задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги щодо наявності застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, оскільки відповідач не зазначав про вказані обставини в суді першої інстанції, не надав суду першої інстанції доказів на підтвердження цих обставин, відповідно, вони не були предметом розгляду суду першої інстанції. А в порядку ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог заявлених в суді першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, судом допущено невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ОТІС» - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2015- скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» про відшкодування заборгованості по премії- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: