ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/881/15-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.

за участі секретаря: Бойко І.О.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Золочівського районного суду Харківської області позовну заяву приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» до ОСОБА_1, приватного сільськогосподарського підприємства «Граніт» про визнання договору укладеним та повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2015 року приватне сільськогосподарське підприємство «Патріот» звернулося до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просило визнати договір оренди землі №275 від 16 жовтня 2009 року між ПСП «Патріот» та ОСОБА_2 укладеним; стягнути з ПСП «Граніт» та ОСОБА_1 на користь ПСП «Патріот» в солідарному порядку безпідставно набуте майно - 19,53 тонн озимої пшениці, а у разі неможливості відшкодувати вартість безпідставно набутого майна у сумі 58599 гривень та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що між ОСОБА_2 та позивачем у 2009 році, строком на 10 років, укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,5426 га на умовах платного строкового використання. Відповідачем свої зобовязання за договором виконувалися у повному обсязі та своєчасно, договір було передано до центру державного земельного кадастру на реєстрацію. Сторонами визнано наявність вказаного договору, так як обидві сторони приступили до його виконання. Проте до завершення відповідної процедури державної реєстрації та строку дії договору позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 передав свою земельну ділянку в оренду ПСП «Граніт», в свою чергу, останнє здійснило збір врожаю з ділянки ОСОБА_1, засіяний позивачем, спричинивши тим самим шкоду ПСП «Патріот». Такими діями, на думку позивача, відповідачі безпідставно набули майно позивача врожай сільськогосподарської продукції вартістю 61848 гривень, які у солідарному порядку просила стягнути з відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову категорично заперечувала, пояснила, що оскільки договір оренди між ПСП «Патріот» та ОСОБА_2 не пройшов державну реєстрацію, позивач не мав права приступати до використання земельної ділянки. Натомість ПСП «Граніт» як орендар, чиє право оренди зареєстровано належним чином, правомірно здійснювало господарську діяльність на орендованій ним земельній ділянці, яку йому передав в оренду ОСОБА_1, який не був обмежений у такому праві. Зауважила також, що визнання договору укладеним неналежний спосіб захисту відповідно до положень ст. 16 ЦК України.

09 березня 2016 року ухвалою суду провадження по справі закрито в частині вимог до ПСП «Граніт», розяснено право звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 березня 2001 року було здійснено державну реєстрацію юридичної особи приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», директором якого призначено ОСОБА_5 (т.1 а.с.88-90).

16 жовтня 2009 року ОСОБА_2 та ПСП «Патріот», в особі директора ОСОБА_5, підписали договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передала в оренду земельну ділянку площею 4,5426 га, що знаходиться на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області, та належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №084764 від 30 червня 2004 року. Відміток про проходження державної реєстрації договір не містить (т.1 а.с.11-18).

З наданих суду відомостей на виплату грошових коштів в рахунок земельного паю, видаткових касових ордерів, накладних, списків та податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ПСП «Патріот» здійснювалися виплати грошових коштів та натуральної продукції у 2010-2014 роках (т.1 а.с. 58-85).

05 листопада 2014 року в.о. державного нотаріуса Золочівської державної нотарільної контори ОСОБА_6 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, яка померла 21 грудня 2013 року, спадкове майно складається, в тому числі, з земельної ділянки площею 4,5426 га, кадастровий номер :02:002:0472, що належав спадкодавцю на підставі державного акту серії ХР№084764 від 30 червня 2004 року (т. 1 а.с.20).

08 квітня 2015 року ПСП «Граніт» спрямовано запит-вимогу до ПСП «Патріот» щодо набуття права оренди на земельну ділянку ОСОБА_1 (т.1 а.с.55).

17 квітня 2015 року ПСП «Патріот» надало повідомлення ПСП «Граніт» про проведення ряду сільськогосподарських робіт по трьох земельних ділянках, в тому числі, кадастровий номер :02:002:0472 (т. 1 а.с.56, 57).

27 квітня 2015 року проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0472, про що складено відповідний акт, встановлено, в тому числі, що земельна ділянка винесена на місцевості, вказана земельна ділянка передана по договору оренди ПСП «Граніт», відповідний договір зареєстровано 14 листопада 2014 року. Про винос в натурі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 розміщено оголошення у випуску газети "ЗОРЯ" від 28 лютого 2015 року, запрошено листом директора ПСП «Патріот»(т. 2 а.с.87, 90, 91).

Обґрунтовуючи розмір безпідставно набутого майна СПС «Патріот» надано довідку про урожайність та вартість озимої пшениці станом на 17 липня 2015 року та довідку Управління агропромислового розвитку Золочівської РДА згідно яких підприємство, враховуючи розмір ділянки ОСОБА_1 4,5426 га, визначено, що вартість зібраної пшениці становить 61848 гривень (т.2 а.с.86, 115).

Довідкою ПСП «Граніт» засвідчено, що підприємство у 2015 році обробило земельні ділянки по договорах оренди, в тому числі земельну ділянку ОСОБА_1 кадастровий номер :02:002:0472 по договору оренди від 05 листопада 2014 року (т. 2 а.с.93).

Позивачем в якості доказів укладення угоди між ПСП «Патріот» та ОСОБА_2 та безпідставного набуття ОСОБА_1 майна надано ряд документів щодо сплати ПСП «Патріот» податків, наявності договірних відносин у підприємства з іншими землевласниками, ухвалу господарського суду щодо залишення позовної заяви ПСП «Граніт» без розгляду, докази наявності витрат підприємства в цілому на проведення сільськогосподарських робіт, заяву про злочин, свідчення свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які пояснили суду, що певними особами, можливо, працівниками ПСП «Граніт», за допомогою техніки було проведено збір врожаю, із земельної ділянки, яку, як свідки вважали, мало обробляти ПСП «Патріот», проте суд приймаючи рішення вважає ці докази неналежними, так як вони не стосуються предмета доказування по цій справі, вирішуючи спір суд не покладає їх в основу прийнятого рішення(т. 1 а.с.21-54, т.2 а.с.3-77).

Так само судом не прийнято в якості належного доказу документи щодо наявності договірних відносин ПСП «Граніт» із іншими юридичними чи фізичними особами. Крім того, представником відповідача суду надано заяви складені нібито ОСОБА_2 на адресу директора ПСП «Патріот» про припинення договору оренди між нею та позивачем, та до регіональної філії ДЗК у Золочівському районі про відмову від державної реєстрації, проте доказів отримання вказаних заяв адресатами суду не надано, представник позивача заперечила факт отримання вказаної заяви ПСП «Патріот».

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Земельним кодексом України (надалі Кодекс) вказані норми застосовані у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин.

При розгляді справи суд також керувався висновками Верховного суду України, викладеними у рішенні по справі №6-162цс13 від 19 лютого 2014 року та рішенні по справі № 6-5-цс13 від 06 березня 2013 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Стаття 1212 Цивільного Кодексу України регламентує загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частина 4 ст. 124 Земельного кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до ст. 6 Закону № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, Законом № 161-XIV та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

16 березня 2010 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону № 161-XIV виключені, а ст. 6 доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VІ встановлено, що до 1 січня 2012 року, (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема, договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Відтак, враховуючи, що відповідно до положень ст. 125 ЗК України реєстрації підлягає лише право оренди, суд визначає спірний договір укладеним з дати, коли сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі, проте лише за умови наявності подальшої державної реєстрації цього договору. Таким чином, без державної реєстрації, вказаний договір не набуває чинності, тобто не несе юридичних наслідків та не створює для сторін будь-яких прав та обовязків.

Вказаний висновок суду також узгоджується із правовою позицією, викладеною у рішеннях Верховного суду України у справі №6-162цс13 від 19 лютого 2014 року та у справі №6-5-цс13 від 06 березня 2013 року. ОСОБА_12 Суд України дійшов висновку, що сторони дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим, цивільне права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати момент укладення договору, тобто лише державна реєстрація договору оренди земельної ділянки в період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки.

За умови, що суд дійшов висновку про відсутність юридичних наслідків підписання ПСП «Патріот» та ОСОБА_2 договору оренди земельної ділянки без його подальшої державної реєстрації, (до моменту прийняття судом рішення) з урахуванням положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України суд також вважає, що позивачем не доведено факт наявності порушення ОСОБА_1 його майнових прав у розумінні положень ст. 1212 ЦК України.

Відтак, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору укладеним та відповідно порушення майнових прав ПСП «Патріот» в звязку з чим відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, враховуючи відмову судом у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись вказаними нормами матеріального закону та 10,11,209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: О.С. Шабас