Справа № 567/1068/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Мельниченко Т.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТзОВ "Золотий екватор" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТзОВ "Золотий екватор" про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

встановив:

ТзОВ "Золотий екватор" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу нафтопродуктів №12 від 30.04.2013 року, №23 від 30.04.2013 року та №36 від 02.08.2013 року та неустойки, обґрунтовуючи позов несплатою відповідачем вартості нафтопродуктів на загальну суму 103617,51 грн.

Зустрічний позов не визнало, зазначаючи про те, що позивачем для ОСОБА_2 було продано нафтопродукти на загальну суму 117683,28, а відповідач провів часткову оплату їх вартості на суму 14065,77 грн.

Відповідач подав до суду зустрічний позов до ТзОВ "Золотий екватор" про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, обґрунтовуючи його тим, що вказані договори укладені без наміру настання правових наслідків і за вказаними договорами він товарно-матеріальних цінностей не отримував.

З цих же підстав не визнав позов ТзОВ "Золотий екватор".

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обємі, а зустрічний позов не визнав та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ "Золотий екватор" 103617 грн. 51 коп. заборгованості за договорами купівлі-продажу нафтопродуктів та 40643 грн. 61 коп. пені за порушення зобов'язання.

Пояснив, що 30.04.2013 року між ТзОВ "Золотий екватор" та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №12, за яким останній отримав відповідно до актів приймання-передачі від 30.04.2013 року, 02.07.2013 року та 18.07.2013 року нафтопродуктів на загальну суму 56306,62 грн., сплативши за них 973,69 грн., 30.04.2013 року між ТзОВ "Золотий екватор" та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №23, за яким останній отримав відповідно до актів приймання-передачі від 30.04.2013 року та 18.07.2013 року нафтопродуктів на загальну суму 52615,52 грн., сплативши за них 11990,21 грн. і 02.08.2013 року між ТзОВ "Золотий екватор" та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №36, за яким останній отримав відповідно до акту приймання-передачі від 21.11.2013 року нафтопродуктів на загальну суму 8761,14 грн., сплативши за них 1101,87 грн.

Зазначив, що передача відповідачу за договорами купівлі-продажу нафтопродуктів підтверджується документами, передбаченими в договорах, а саме актами приймання-передачі і додаткового підтвердження товаро-транспортними накладними, які на даний час не збереглися, не потребують.

Зазначивши, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по сплаті за наданий товар, просить позов задоволити.

Окрім цього, пояснив, що відповідач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків у вигляді пені за період 17.07.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 40643,61 грн., яку просить стягнути на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов просить задовольнити.

Не заперечуючи укладення оспорюваних договорів, зазначив, що вони є недійсними і укладені без наміру створення правових наслідків. Пояснив, що за вказаними договорами нафтопродуктів не отримував, а підписання вказаних договорів було обумовлено компенсацією нестачі нафтопродуктів, яка утворювалась внаслідок різниці температури нафтопродуктів при їх транспортуванні та зберіганні і їх обліку в кілограмах та літрах в період його роботи керівником АЗС.

Пояснив, що відпуск нафтопродуктів не міг проводитись по терміналу, зазначеному в актах приймання-передачі, оскільки за вказаною адресою знаходиться офісне приміщення Одеської філії ТзОВ "Золотий екватор".

Зазначив, що надав суду докази, а саме службові та пояснювальні записки працівників АЗС, на доведення того, що ним під час роботи на АЗС незаконних дій з нафтопродуктами не проводилось.

Окрім того, пояснив, що на акті приймання-передачі до договору купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року та видатковій накладній від 18.07.2013 року підписів не вчиняв.

Зазначив, що підтвердженням того, що він не отримував за вказаними договорами нафтопродукти є відсутність у позивача товаро-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів.

Суд, вислухавши представника ТзОВ "Золотий екватор", ОСОБА_2 та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30 квітня 2013 року між ТзОВ "Золотий Екватор" та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу №12.

Згідно п.1.1 зазначеного договору продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в акті приймання-передачі, а покупець зобов'язався прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що кількість товару, що постачається на умовах даного договору визначається у акті приймання-передачі, що є невід'ємною частиною договору.

Водночас, пунктом 2.1 договору встановлено, що датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі, а п.1.4 визначено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Згідно п. 4.2 договору, розрахунки за товар здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі товару.

Аналогічного змісту договори купівлі-продажу було укладено між ТзОВ "Золотий екватор" та ОСОБА_2 30.04.2013 року за номером 23 та 02.08.2013 року за номером 36.

За договором купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року згідно акту приймання-передачі від 30.04.2013 року позивачем передано, а відповідачем прийнято нафтопродуктів на суму 51,80 грн., згідно акту приймання-передачі від 02.07.2013 року позивачем передано, а відповідачем прийнято нафтопродуктів на суму 30008,36 грн., згідно акту приймання-передачі від 18.07.2013 року позивачем передано, а відповідачем прийнято нафтопродуктів на суму 26246,46 грн.

Прийняття відповідачем зазначеного товару підтверджується також видатковою накладною №2113 від 30.04.2013 року, податковою накладною від 30.04.2013 року, видатковою накладною №3473 від 02.07.2013 року, видатковою накладною №3517 від 18.07.2013 року.

За договором купівлі-продажу №23 від 30.04.2013 року згідно акту приймання-передачі від 30.04.2013 року позивачем передано, а відповідачем прийнято нафтопродуктів на суму 5069,21 грн., згідно акту приймання-передачі від 18.07.2013 року позивачем передано, а відповідачем прийнято нафтопродуктів на суму 47546,31 грн.

Прийняття відповідачем зазначеного товару підтверджується також видатковою накладною №2312 від 11.05.2013 року, податковою накладною від 11.05.2013 року, видатковою накладною №3519 від 18.07.2013 року, видатковою накладною №3517 від 18.07.2013 року.

За договором купівлі-продажу №36 від 02.08.2013 року згідно акту приймання-передачі від 21.11.2013 року позивачем передано, а відповідачем прийнято нафтопродуктів на суму 1615,13 грн.

Прийняття відповідачем зазначеного товару підтверджується також податковою накладною від 21.11.2013 року.

При цьому, незважаючи на пояснення ОСОБА_2 про відсутність його підпису на документах, суд бере до уваги акт приймання-передачі нафтопродуктів від 18.07.2013 року до договору купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року та видаткову накладну №3517 від 18.07.2013 року, як такі, що підтверджують отримання ОСОБА_2 нафтопродуктів, оскільки за висновком судової почеркознавчої експертизи №1.1-24/16 від 01.02.2016 року вбачається, що підписи на вказаних документах виконано ОСОБА_2

Відповідачем було проведено часткову оплату за отримані нафтопродукти за договором купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року на загальну суму 973,69 грн., за договором купівлі-продажу №23 від 30.04.2013 року на загальну суму 11990,21 грн. та за договором купівлі-продажу №36 від 02.08.2013 року на загальну суму 1101,87 грн., що підтверджується довідкою ТзОВ "Золотий екватор" №917 від 28.12.2015 року, актом звірки взаєморозрахунків станом на 16.07.2013 року, копією квитанції №ПН649 від 10.07.2013р., копією квитанції №1068648 від 12.08.2013 року та копією квитанції №26 від 20.05.2013 року.

Таким чином, ТзОВ "Золотий Екватор" свої зобов'язання в частині поставки та передачі нафтопродуктів у власність ОСОБА_2 виконало повністю, а відповідач свої зобов'язання по оплаті товару виконав лише частково.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. З оспорюваних договорів вбачається, що сторонами договору було визначено акт приймання-передачі, як документ, який підтверджує перехід права власності на товар від продавця до покупця. Таким чином, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" стосовно оспорюваних договорів, акт приймання-передачі є первинним документом для обліку господарської операції. Отже, посилання відповідача на відсутність товаро-транспортних накладних як на обставину, яка вказує на недійсність договорів не заслуговує на увагу.

З трудової книжки відповідача вбачається, що з 29.01.2013 року він працював в ТзОВ "Золотий екватор" та при цьому з 09.04.2013 року працював на посаді начальника АЗС і трудовий договір з ним було розірвано 25.12.2013 року за згодою сторін.

На обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні ОСОБА_2, не заперечуючи укладення оспорюваних договорів, зазначив, що вони укладені без наміру створення правових наслідків, а їх підписання було обумовлено компенсацією різниці кількості нафтопродуктів, яка утворювалась внаслідок різниці температури нафтопродуктів при їх транспортуванні та зберіганні і їх обліку в кілограмах та літрах в період його роботи керівником АЗС.

Порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів визначено Інструкцією "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України №281/171/578/155 від 20.05.2008 року. Зокрема, зазначеною Інструкцією визначено метрологічне забезпечення приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів.

ОСОБА_2 в судовому засіданні жодних належних доказів на доведення факту нестачі нафтопродуктів в період його роботи керівником АЗС не надав, а надані ним службові та пояснювальні записки працівників АЗС вказують на те, що факту нестачі нафтопродуктів ОСОБА_2 не допускав.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини та те, що метрологічне забезпечення приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів визначено спеціальними нормативними актами, суд вважає, що доводи відповідача про те, що необхідність укладення оспорюваних договорів була викликана компенсацією різниці кількості нафтопродуктів при їх прийманні, транспортуванні, зберіганні та відпуску є такими, що направлені на уникнення від виконання оспорюваних договорів.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

При вирішенні спору суд враховує, що відповідач жодними доказами не довів в судовому засіданні відсутність можливості відпуску нафтопродуктів по терміналу за адресою м.Одеса, вул. Михайлівська, 25, яка зазначена в актах приймання-передачі нафтопродуктів, на що посилався в зустрічній позовній заяві.

Одночасно, при вирішенні спору, судом беруться до уваги видаткова накладна №2113 від 30.04.2013 року, видаткова накладна №2312 від 11.05.2013 року, в яких в графі "договір" зазначено "договір по недостачі нафтопродуктів", зважаючи на те, що в податкових накладних до даних видаткових накладних видом цивільно-правового договору зазначено "договір купівлі-продажу" та зважаючи на те, що вказані накладні видані на підставі відповідних актів приймання-передачі, які сторонами договорів було визначено як документи, які підтверджують перехід права власності на товар від продавця до покупця.

З цих же підстав, суд незважаючи на відсутність підпису ОСОБА_2 на видатковій накладній №5984 від 21.11.2013 року, вважає, що позивачем доведено отримання ОСОБА_2 нафтопродуктів на загальну суму 8761,14 коп. При цьому, суд бере до уваги і те, що ОСОБА_2 було проведено часткову оплату нафтопродуктів за даним договором на суму 1101,87 грн.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, а відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Оскільки відповідно до умов договору купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року оплата відповідачем проведена частково на суму 973,69 грн., за договором купівлі-продажу №23 від 30.04.2013 року оплата відповідачем проведена частково на суму 11990,21 грн. та за договором купівлі-продажу №36 від 02.08.2013 року оплата відповідачем проведена частково на суму 1101,87 грн., що підтверджується довідкою ТзОВ "Золотий екватор" №917 від 28.12.2015 року, актом звірки взаєморозрахунків станом на 16.07.2013 року, копією квитанції №ПН649 від 10.07.2013р., копією квитанції №1068648 від 12.08.2013 року та копією квитанції №26 від 20.05.2013 року, то з відповідача підлягає стягненню заборгованість за даними договорами на загальну суму 103617,51 грн.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що коли предметом неустойки є грошова сума, то її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.2.1. договорів купівлі-продажу визначено, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договорів ОСОБА_2 зобов'язався сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Звертаючись до суду, позивач провів нарахування пені у зв'язку зі спливом позовної давності для пені з 17.07.2014 року по 16.07.2015 року. В той же час, з позовом до суду позивач звернувся 30.09.2015 року, а тому при вирішенні спору в цій частині судом пеня обраховується з 30.09.2014 року по 16.07.2015 року, враховуючи те, що остання дата є датою позовних вимог.

При вирішенні спору в цій частині, суд виходить з того, що відповідно до п.4.2 договорів купівлі-продажу нафтопродуктів розрахунок за товар мав бути здійснений протягом трьох днів з моменту підписання актів приймання-передачі.

Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з наступних розрахунків:

103617,51х44х25%:365=3122,72 грн.

103617,51х85х28%:365=6756,43 грн.

103617,51х26х39%:365=2878,58 грн.

103617,51х135х60%:365=22994,57 грн.

3122,72+6756,43+2878,58+22994,57=35752,30 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ТзОВ "Золотий екватор" підлягає стягненню 35752,30 грн. пені.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, то відмовляючи у їх задоволенні, суд виходить з наступного.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Підписанням договору купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року, договору купівлі-продажу №23 від 30.04.2013 року, договору купівлі-продажу №36 від 02.08.2013 року ОСОБА_2 підтвердив те, що всі умови договорів йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою здатність виконувати умови договору.

Про згоду ОСОБА_2 з умовами укладених договорів купівлі-продажу також свідчить і те, що з моменту укладення цих договорів він виконував їх умови та не висловлював, до моменту звернення до суду із позовом, свою незгоду про можливі порушення своїх прав або про невідповідність договорів в передбаченому законодавством порядку.

Статтями 203, 207, 208, 638, 639, 640 ЦК України передбачені загальні вимоги для укладення правочинів (договорів). У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При підписанні договорів купівлі-продажу всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, дійсність договору підтверджена його фактичним виконанням, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що ОСОБА_2 посилається у своїй зустрічній позовній заяві.

Посилання ОСОБА_2 в зустрічній позовній заяві на недійсність укладених договорів, мотивуючи тим, що вони укладені без наміру створення правових наслідків, відтак є фіктивними - є необґрунтованим, оскільки, згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, в матеріалах справи наявні всі докази, які спростовують твердження ОСОБА_2 про фіктивність правочину, та підтверджують факт умисного ухилення від виконання обов'язків, що виникли на підставі договору купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року, договору купівлі-продажу №23 від 30.04.2013 року, договору купівлі-продажу №36 від 02.08.2013 року.

На підставі ст. 6, 203, 204, 207, 208, 526, 627, 638, 639, 640, 692 ЦК України, керуючись ст. 15, 60, 88, 209, 212-215, суд,-

вирішив:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" 55332 грн. 93 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року, 40625 грн. 31 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу №23 від 30.04.2013 року, 7659 грн. 27 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу №36 від 02.08.2013 року, 35752 грн. 30 коп. пені. та 2163 грн. 92 коп. витрат на сплату судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу №12 від 30.04.2013 року, №23 від 30.04.2013 року та №36 від 02.08.2013 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_4