Справа 688/2733/16-ц
№ 2/688/831/16
Рішення

іменем України

25 жовтня 2016 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Никитюк К.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що в жовтні 2015 року відповідач взяла у неї в борг 10 000 гривень на строк 2 місяці. В обумовлений усним договором строк відповідач позику повернула частково в розмірі 8000 грн., у звязку з чим позивач просила стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 2000 грн., а з урахуванням індексу інфляції - 98 грн. та 3% річних - 30 грн., а всього 2128 грн.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у заяві, пояснивши, що договір позики не укладався, розписка не відбиралася, кошти в сумі 10 000 грн. передавалися відповідачу ОСОБА_5 в день смерті батька відповідача 08.10.2015р., що підтверджується показаннями свідків.

Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що 08.10.2015р. на поховання батька позичила у ОСОБА_4 кошти в сумі 8000 грн., які передав їй ОСОБА_5 В грудні 2015 року вона повернула 1000 грн., а весною 2016 року віддала позивачу 7000 грн. Кошти в борг в розмірі 10 000 грн. у позивача не брала, розписки не писала, нічого їй не заборгувала, а тому просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

В матеріалах справи відсутній письмовий договір позики та/або розписка чи будь-який інший документ, що підтверджує передання позикодавцем визначеної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, у звязку з чим покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про передачу коштів відповідачу ОСОБА_3 не є належними і допустимими доказами на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи, що письмовий договір позики не укладався, відсутня розписка чи інший документ, що підтверджує факт передачі грошової суми відповідачу, відповідач позов не визнала, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача боргу, індексу інфляції та 3% річних за договором позики.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 218, 1046-1047 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Цідик