Справа №162/59/16-ц
Номер провадження 2/162/52/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гладіч Н.І.,

при секретарі Пилипчук Р.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 селищної ради Волинської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і дружини однією сім"єю і визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

В поданій позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначила, що 30.01.1982 року уклала шлюб з ОСОБА_8, який було розірвано 26.03.2003 року. За час перебування в шлюбі з ОСОБА_8 побудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами на виділеній земельній ділянці по вул. Молодіжна, 1 в с. Рудка Любешівського району, в якому постійно проживали разом із своїми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та (ОСОБА_2) ОСОБА_3 Вказала, що ОСОБА_8 помер 25.01.2011 року і з того час вона із сином ОСОБА_9 продовжувала проживати у зазначеному житловому будинку. Ствердила, що вказане будинковолодіння є спільною сумісною власністю її та її покійного чоловіка ОСОБА_8, а тому просить встановити факт проживання однією сімєю чоловіка і жінки, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Молодіжна, 1 в с. Рудка Любешівського району Волинської області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги зменшила, просить визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Молодіжна, 1 в с. Рудка Любешівського району Волинської області та повернути їй частину сплаченого судового збору відповідно до зменшеного розміру позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали повністю, не заперечують проти визнання за нею права власності на 1/2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Молодіжна, 1 в с. Рудка Любешівського району Волинської області.

Представник відповідача ОСОБА_4 селищної ради Любешівського району в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, у поданих до суду заявах позовні вимоги з урахуванням їх уточнення визнали повністю, просять розгляд справи проводити без їх участі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов з урахуванням його уточнення підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 4 статті 130 ЦПК при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу.

Згідно частини 4 статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 22 КпШС України (Закону, який діяв на момент виникнення права спільної сумісної власності подружжя) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обовязку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.01.1982 року по 26.03.2003 року, за період якого побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіжна, 1 в с. Рудка Любешівського району.

ОСОБА_8 помер 25.01.2011 року, про що свідчить свідоцтво про його смерть серії І-ЕГ № 104249 від 27.01.2011 року.

Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, будинок з господарським та побутовими будівлями і спорудами по вул. Молодіжна, 1 в с. Рудка Любешівського району є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як майно, набуте під час шлюбу.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з розясненнями в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В силу ст. 355, ч. 3 ст. 372 ЦК України після поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється, об'єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частини будинковолодіння за адресою: Волинська область, Любешівський район, с. Рудка, вул. Молодіжна, 1.

Суд не вирішує питання виділу часток в натурі, оскільки позивачка під час розгляду справи з такою вимогою не зверталась.

Також позивачці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір необхідно повернути частину сплаченого судового збору у розмірі 551,20 гривень, який був сплачений нею 03.02.2016 року згідно квитанції № 14, у звязку зі зменшенням останньою позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 174, 208, 209, 213215 ЦПК України, на підставі статей 328, 346, 392, 1268 ЦК України, суд --

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Волинська область, Любешівський район, с. Рудка, вул. Молодіжна, 1.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби в ОСОБА_4 районі повернути ОСОБА_1, з державного бюджету частину сплаченого нею судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок згідно квитанції № 14 від 03 лютого 2016 року, у звязку зі зменшенням останньою розміру позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: