У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, який мотивувала тим, що 19 листопада 1995 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2011 року. Після розірвання шлюбу з нею залишились проживати спільні діти. Під час перебування у шлюбі сторонами розпочато будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, яке проводилось на підставі дозволу №21 від 21 червня 1999 року та у відповідності з будівельним паспортом. Будівництво будинку повністю завершено у 2000 році, з готовністю 100 відсотків. Починаючи з 2000 року, будинок експлуатується і до розірвання шлюбу сторони у ньому проживали. Після розірвання шлюбу, позивач з дітьми вимушена проживати за іншою адресою. У 2011 році за заявою ОСОБА_6 на будинок було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого його загальна вартість з господарськими спорудами складає 409326 грн. Відповідач відмовляється звернутись до Тиврівської селищної ради Вінницької області для отримання свідоцтва на право власності на будинок та не дозволяє позивачу проживати у ньому. Добровільно поділити або виплатити їй половину вартості житлового будинку та господарських будівель відповідач не погоджується.

Відповідно до висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року, ступінь готовності спірного житлового будинку та всіх господарських будівель та споруд становить 100%. Вказана ступінь готовності передбачає можливість його введення в експлуатацію. Житловий будинок та всі господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 відповідають будівельним нормам та правилам, діючим в галузі будівництва України станом на час проведення експертизи. Крім того, експерт у своєму висновку визнав можливість поділу даного будинку в натурі та надав можливі варіанти його розподілу. Позивач вважає, що найбільш сприятливим варіантом поділу, із запропонованих експертом, є варіант №3, оскільки він найбільш точно відповідає ідеальним часткам поділу в натурі та передбачає найменший відступ від ідеальних часток. При вирішенні питання поділу також просить врахувати факт проживання з нею неповнолітніх дітей. Спірний будинок та господарські будівлі розташовані на приватизованій земельній ділянці, власником якого є відповідач відповідно до державного акту на право власності на землю, виданого Тиврівською селищною радою Вінницької області 8 лютого 2009 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 0,1055.

Згідно технічного паспорту на спірне домоволодіння, виготовленого КП «Вінницьке ООБТІ», житловий будинок, позначений у ньому літерою «А» в експлуатацію не прийнятий та правовстановлюючі документи на нього відсутні. Відповідно до вказаного технічного паспорту житловий будинок «А» з мансардним поверхом «М/А», площею 50,5 м2 та веранда «а», розмірами 1,66X3,59 складає цілий об'єкт, загальною площею 101,4 м2, а мансардне приміщення та веранда є самочинно збудованими об'єктами. Самочинно збудованими об'єктами є також сарай «а1», площею 67,3 м2, вбиральня «Б», розмірами 1,01x1,65, гараж «Б», розмірами 4,09x10,37 та погріб з шиєю «П/В», площею 22,5 м2.

ОСОБА_6, на якого оформлені дозвільні документи, що посвідчують право на будівництво, і земельна ділянка та який має право на реєстрацію вказаних об'єктів, безпідставно ухиляється від реєстрації права власності на нерухоме спірне майно.

З урахуванням наведеного, позивач посилалася на те, що способами захисту її прав є саме поділ матеріалів, що були використані в процесі будівництва, відповідно до ч.3 ст.331ЦК України та поділ майна в натурі.

Позивач остаточно просила поділити спільне з відповідачем майно - житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1, виділивши кожному по Ѕ житлового будинку та господарських будівель, наступним чином.

Виділити їй майно загальною вартістю 163 280,0 грн, а саме:

а) в приміщенні житлового будинку літ.«А» :

1-1, тамбур, площею 2,5 м2, вартістю 5901 грн.;

1-2, коридор (частина), площею 3,9 м2, вартістю 9 206,00 грн;

1-3, кухня, площею 13,3 м2, вартістю 31 396, 00 грн. Всього площею 19,7 м2 , вартістю 46 503 грн.

б) приміщення мансарди літ. «М/А» :

1-8, коридор, площею 6,5 м2 , вартістю 8 454, 00 грн;

1-9, житлова кімната, площею 13,1 м2 , вартістю 17 037, грн;

1-10, житлова кімната, площею 6,7 м2, вартістю 8 714, 00 грн;

1-11, житлова кімната, площею 13,0 м2, вартістю 16 907 грн. Всього площею 39,3 м2, вартістю 51 112, 00 грн,

в) І, веранда літ. «а», вартістю 9 228 грн. та ґанок, вартістю 710 грн, загальною площею 59,0 м.

г) Господарські будівлі:

гараж літ. «В», вартістю 40 464 грн та погріб з шиєю літ. «П/В», вартістю 15 263 грн.

Виділити ОСОБА_6 майно, загальною вартістю 166 465 грн:

а) в приміщенні житлового будинку літ.«А»:

1-2, коридор (частина), площею 7,3 м2, вартістю 17 233 грн;

1-4, житлова кімната, площею 18,3 м2, вартістю 43 199 грн;

1-5, житлова кімната, площею 9,8 м2 , вартістю 23 134 грн;

1-6, кладова, площею 1,2 м2, вартістю 2 833 грн;

1-7, санвузол, площею, 5,8 м2, вартістю 13 691 грн. Всього площею 42,4 м2 та вартістю 100 090 грн.

б) Господарські будівлі: сарай літ. «а1»,вартістю 63 890 грн, убиральня літ. «Б», вартістю 2 485,00 грн.

Залишити за нею та ОСОБА_6 у спільному користуванні: хвіртку №1, ворота №2, огорожу № 3, вигрібну яму № 4, огорожу № 5.

У зв'язку з тим, що вартість майна виділеного відповідачу є більшою, стягнути з ОСОБА_6 на її (ОСОБА_5.) користь компенсацію у сумі 1592,5 грн.

Зобов'язати ОСОБА_6 улаштувати дверний проріз для входу у приміщення житлової кімнати 1-5, улаштувати перегородку у приміщенні коридору 1-2, улаштувати дверний проріз між приміщенням коридору 1-2 та приміщенням кухні 1-3, закласти дверний проріз між приміщенням коридору 1-2 та приміщенням кухні 1-3.

Поділити між нею та відповідачем земельну ділянку, державний акт від 8 лютого 2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_6, на якій знаходяться житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 за варіантом №3 висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року наступним чином.

Виділити їй земельну ділянку, площею 0,03450 га, позначену цифрою 3.

Виділити ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 0,03450 га, позначену цифрою 2.

Залишити у спільному з відповідачем користуванні земельну ділянку, площею 0,0365 га, позначену цифрою 1.

Надати кожному із них окремо права введення виділених частин в експлуатацію на підставі оформлених на ОСОБА_6 дозвільних документів на будівництво і оформлення права власності на виділені частки.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2014 року, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції звертав увагу на необхідність з'ясування усіх обставин справи та надання їм належної правової оцінки з урахуванням того, що після будівництва на підставі дозволу та відповідно до будівельного паспорта житлового будинку по АДРЕСА_1 сторонами у справі було проведено реконструкцію та перебудову будинку.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до якого входить житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1, виділивши в натурі кожному по 1/2 житлового будинку та господарських будівель відповідно до варіанту №3 висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року, з наданням права кожному окремо введення виділених частин в експлуатацію на підставі оформлених на ОСОБА_6 дозвільних документів на будівництво і оформлення права власності на виділені частки. Стягнуто з відповідача на користь позивача різницю у вартості долей в сумі 1592,50 грн. Зобов'язано відповідача улаштувати дверний проріз для входу у приміщення житлової кімнати 1-5 та улаштувати перегородку у приміщенні коридору 1-2. Зобов'язано ОСОБА_5 улаштувати дверний проріз між приміщенням коридору 1-2 та приміщенням кухні 1-3, та закласти дверний проріз між приміщенням коридору 1-2 та приміщенням кухні 1-3. Поділено між сторонами земельну ділянку, державний акт від 08 лютого 2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_6, на якій знаходяться житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 за варіантом № 3 висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року житловий будинок з мансардою та верандою, а також всі інші господарські споруди по АДРЕСА_1, за технічним станом конструктивних елементів та архітектурно планувальним рішеннями відповідає державним будівельним нормам України. Дозвіл на виконання будівельних робіт видано ОСОБА_6 21 червня 1999 року за № 21. Будинок побудований та експлуатується на земельній ділянці, відведеній під будівництво, ніяким чином не порушує права та інтереси інших осіб. Рішення спеціально уповноважених органів про усунення порушень відсутні.

Враховуючи небажання відповідача вчиняти дії щодо прийняття в експлуатацію спірного майна та здійснення його реєстрації відповідно до чинного законодавства, відмову на отримання від позивача чи виплату їй вартості Ѕ частини житлового будинку та всіх господарських споруд, неможливість визначення кількості та вартості матеріалів, витрачених на будівництво та можливість поділу будинку з улаштуванням окремих виходів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд дійшов висновку, що єдиним можливим способом захисту законних прав та інтересів позивача та її дітей є поділ спірного домоволодіння, в тому числі, і самочинно збудованих будівель та споруд.

Суд вважав доцільним поділити будинок та господарські будівлі між сторонами відповідно до варіанту № 3 запропонованого експертом, оскільки він передбачає найменший відступ від ідеальних часток поділу.

Оскільки вартість Ѕ частки домоволодіння, на яку претендує позивач, на 1592,50 грн менша від ідеальної частки в одиницях ринкової вартості домоволодіння, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Для ізольованого користування виділеними дольовими частинами необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, у зв'язку із чим, проведення цих робіт суд поклав на обидві сторони.

Також, суд вважав обґрунтованими вимоги позивача в частині виділення їй земельної ділянки, площею 0,03450 га, позначеної цифрою «3» та залишення в спільному з відповідачем користуванні земельної ділянки, площею 0,01825 га, позначеної цифрою «1» у додатку до варіанту № 3 згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року, у зв'язку з чим, задовольнив ці позовні вимоги.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів та з порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 листопада 1995 року сторони зареєстрували шлюб, який розірваний рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2011 року.

За період шлюбу сторони побудували житловий будинок та господарські споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Будівництво проводилося на підставі дозволу №21 від 21 червня 1999 року (т. 1, а.с. 12) та у відповідності з будівельним паспортом, виданими на ім'я відповідача ОСОБА_6

Спорудження будинку було завершено у 2000 році і з того часу він експлуатується. Крім того, сторонами було здійснено будівництво господарських споруд, що ними не заперечується та підтверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленим у 2011 році за заявою ОСОБА_6

Сторони у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх діти, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 21 січня 2002 року зареєстровані у вказаному будинку.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_6 залишився проживати у будинку, а позивач разом з дітьми залишила місце проживання.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року, ринкова вартість спірного житлового будинку та господарських споруд, станом на час проведення дослідження становить 354947,00 грн, ступінь готовності спірного житлового будинку та всіх господарських будівель та споруд становить 100%, що передбачає можливість його введення в експлуатацію.

Згідно вказаного висновку, житловий будинок з мансардою та верандою, а також всі інші господарські споруди, за технічним станом конструктивних елементів та архітектурно-планувальними рішеннями, відповідають Державним будівельним нормам України. Даний будинок може бути поділений між сторонами на відокремлені, ізольовані частини (квартири) із самостійними виходами, відповідно до встановлених державних будівельних норм, згідно запропонованих експертом трьох варіантів.

Тиврівська селищна рада Тивирівського району Вінницької області, згідно статті 152 ЖК України не заперечувала проти переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_1, відповідно до варіантів, запропонованих у висновку експерта.

Будівельний паспорт та інші дозвільні документи на забудову видані на ім'я відповідача.

У 2009 році на земельну ділянку розміром 0,1055 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, в порядку безкоштовної приватизації на ім'я відповідача виготовлено державний акт на право власності. Позивач не має можливості самостійно звернутися із заявою про прийняття спірного будинку в експлуатацію.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, мансардний поверх «м/а», веранда «а», сарай «аі», вбиральня «Б», гараж «В» та погріб з шиєю «П/В», збудовано самочинно, оскільки вони не були включені до проекту.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року житловий будинок з мансардою та верандою, а також всі інші господарські споруди по АДРЕСА_1, за технічним станом конструктивних елементів та архітектурно планувальним рішеннями відповідає державним будівельним нормам України. Дозвіл на виконання будівельних робіт видано ОСОБА_6 21 червня 1999 року за № 21.

Будинок побудований та експлуатується на земельній ділянці, відведеній під його будівництво, не порушує права та інтереси інших осіб. Рішення спеціально уповноважених органів про усунення порушень відсутні.

Пропозиція позивача ОСОБА_5 про добровільний поділ спільного сумісного майна, шляхом сплати одним другому з подружжя грошової компенсації вартості Ѕ майна, відповідачем відхилена.

Відповідач, не заперечуючи права позивача на частину житлового будинку із господарськими спорудами, відмовляється звертатись до компетентних органів із заявою про прийняття його в експлуатацію та реєстрацію відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що житловий будинок з господарськими будівлями, не введений в експлуатацію, однак є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, при поділі спірного майна суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, посилаючись на те, що способом захисту прав позивача є саме поділ матеріалів, що були використані в процесі будівництва, відповідно до ч.3 ст.331ЦК України, фактично виділив в натурі кожному із сторін приміщення (об'єкти нерухомого майна) в будинку та господарських спорудах, до складу яких входять самочинне будівництво, та не врахував, що позивач має право саме на матеріали, використані при будівництві, а не приміщення.

Крім того, судами не перевірено наявність усіх умов, передбачених законом, зокрема дотримання будівельних норм і правил, за яких ці матеріали можуть підлягати поділу між сторонами та виділенню в натурі. Не перевірили наявність відповідного дозволу Тивирівської селищної ради Тивирівського району Вінницької області, відповідно до ст. 152 ЖК України, на переобладнання спірного будинку, та не врахували, що згода з запропонованими в експертному висновку варіантами поділу майна не є таким дозволом.

Надаючи кожному із сторін окремо право на введення виділених частин в експлуатацію суди своїх висновків не мотивували та не вказали норми матеріального права, на підставі якої ці вимоги підлягають задоволенню. Не врахували, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Приймаючи рішення про поділ між сторонами приватизованої відповідачем земельної ділянки та посилаючись на ст.377 ЦК України, ч. 4 ст.120 ЗК України, суд першої інстанції не врахував, що сторони не набули права власності на спірне домоволодіння, а мають лише право на будівельні матеріали і конструктивні елементи, використані при будівництві, тому застосування цих норм у даному випадку вбачається необґрунтованим.

В ході розгляду даної справи місцевим та апеляційним судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вищесвідчить про порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалені цими судами рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська