Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.В. Бондаренко, С.В. Демянчук,

секретар судового засідання: С.С. Шептицька,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання таким, що відмовився від права на спадщину, визнання єдиним спадкоємцем та власником цілої квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку у майні, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду від 18 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено у зв'язку з безпідставністю.

У задоволенні позовної вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування відмовлено за пропуском строку позовної давності; у задоволенні інших вимог зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено за їх безпідставністю.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 118 гривень 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та суперечить вимогам чинного законодавства України.

Погоджується з висновком суду, що на момент смерті його матері ОСОБА_3 він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Всупереч вимогам ст.549 ЦК УРСР, судом першої інстанції при визнанні ОСОБА_7 таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, не враховано, що ним не надано жодного доказу на підтвердження прийняття спадщини.

Судом при розгляді справи не взято до уваги те, що на день смерті ОСОБА_3 громадянин ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, тобто адреса проживання відмінна від адреси, за якою проживала та була зареєстрована ОСОБА_3

Висновок суду, що подання ОСОБА_7 заяви до нотаріальної контори 16 грудня 1999 року, тобто за межами 6-місячного строку, встановленого ст.549 ЦК УРСР, який закінчився 10 грудня 1999 року, не може бути підставою вважати, що він у встановлений законодавством строк не прийняв спадщину, - суперечить вимогам тієї ж ст.549 ЦК УРСР, оскільки протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини повинні бути вчиненні дії: вступити в управління або володіння спадковим майном, подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

В матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або вчасно подав заяву про прийняття спадщини, а тому свідоцтво про право на спадщину в частині визнання за ОСОБА_7, як за одноособовим спадкоємцем спадкового майна, підлягає визнанню недійним.

Висновок суду про те, що ним ,ОСОБА_1,не надано доказів на підтвердження того, що він дізнався про порушене право тільки в 2014 році , спростовується поясненнями його представника, доводами зустрічної позовної заяви та рішенням Кузнецовського міського суду від 18 березня 2014 року.

В травні 2014 року отримав рішення Кузнецовського міського суду від 18 березня 2014 року про виселення із квартири АДРЕСА_3 без надання іншого приміщення, а тому протягом 2014 року неодноразово звертався до ОСОБА_7 з проханням надати йому місце для проживання.

ОСОБА_7 прийняв спадок, приховавши від нього цей факт, тому у встановлений законом 6-місячний термін він не подав заяви про прийняття спадщини, так як вважав, що він є спадкоємцем по закону, який прийняв спадщину, тому що на день смерті матері проживав і був зареєстрований за тією ж адресою, що і матір.

Заява від 21 грудня 1999 року не може мати будь-якого юридичного значення і не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, так як його паспорт серії НОМЕР_1 станом на 21 грудня 1999 року не був чинним, оскільки 16 грудня 1999 року він отримав паспорт серії НОМЕР_2.

Із врахуванням Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, згідно якого погашаються, вважаються недійсними та знищуються паспорти які обмінюються у зв'язку зі зміною прізвища, імені та по батькові або внаслідок інших обставин, а тому обставина, що станом на 21 грудня 1999 року паспорт серії НОМЕР_1 було знищено і він не міг бути підставою для встановлення його особи не підлягає доведенню в силу закону.

Починаючи саме з травня 2014 року він дізнався про своє порушене право на спадщину, а тому слід врахувати цей період як початок перебігу позовної давності.

Просить частково скасувати рішення Кузнецовського міського суду від 15 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 1999 року, а саме на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири за тією ж адресою в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути на його користь з ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 покликається на законність рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позовуі вказує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 грунтуються на надуманих висновках та спростовуються матеріалами справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_7 фактично вступив в управління або володіння майном, тобто не прийняв спадщину, не відповідає дійсності.

Із покликанням на положення діючого на момент відкриття спадщини законодавства (ст.549 ЦК УРСР 1963 року) вказує, що всі свідки, які були допитані в ході розгляду справи підтвердили, що на момент смерті ОСОБА_3 та протягом певного часу після смерті, її чоловік ОСОБА_7 як і її син ОСОБА_1 проживав, відповідно вступив у фактичне володіння в квартирі АДРЕСА_1, яка входить до складу спадщини.

В матеріалах спадкової справи ОСОБА_3 міститься заява ОСОБА_7 з якої вбачається, що ним на підтвердження прийняття спадщини пред'явлена ощадна книжка.

Зазначає, що твердження в апеляційній скарзі щодо незаконності відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на ? квартири у зв'язку із закінченням строку позовної давності спростовується письмовою заявою самого ОСОБА_1 від 21 грудня 1999 року.

Заперечення ОСОБА_1 факту подання такої заяви до державної нотаріальної контори є голослівним та не підтверджується жодним доказом.

ОСОБА_7 та ОСОБА_1, будучи єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса та проінформували про те, що ОСОБА_7 прийняв спадок та просить видати йому відповідне свідоцтво, а ОСОБА_1 - не претендує на спадок, а тому у відповідності до вимог діючого законодавства спадкоємцю ОСОБА_7, як одноосібному спадкоємця, видано відповідне свідоцтво.

ОСОБА_1 про розподіл спадку саме таким чином не заперечував та не ставив його під сумнів протягом 16 років, а тому жодного приховування від нього прийняття спадку ОСОБА_5 не було.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 і залишити рішення Кузнецовського міського суду від 18 грудня 2015 року без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності і поважних причин пропуску цього строку не доведено.

Такий висновок суду не відповідає встановленим судом обставинам та матеріалам справи.

Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови наявності порушеного права, тобто за умови обґрунтованості позовних вимог.

Представником ОСОБА_7 08 вересня 2015 року подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1.(а.с.103,104).

При вирішенні питання застосування строку позовної давності до цих вимог, суд дійшов помилкового висновку,що про порушення свого права ОСОБА_1 було відомо ще 21 грудня 1999 року, про що свідчить його заява до державної нотаріальної контори.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 50,1 кв.м. (належала померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Рівненською АЕС 30 січня 1996 року, згідно розпорядження №2697 від 30 січня 1996 року і зареєстрованого в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації за №14-135-2967).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом були її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_1, які проживали у спірній квартирі і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України(чинного на час відкриття спадщини) прийняли спадщину.

Такий висновок суду є правильним і відповідає фактичним обставинам у справі та вимогам закону, сторонами не оспорюється.

16 грудня 1999 року чоловік померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_7 звернувся до Кузнецовської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом і 21 грудня 1999 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру.

В заяві ОСОБА_7 вказав, що інших спадкоємців, крім нього, немає.

Заява ОСОБА_1 від 21 грудня 1999 року до Кузнецовської державної нотаріальної контори , в якій зазначено, що йому відомо про відкриття спадщини, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини він пропустив, на спадщину не претендує і не буде ставити питання про спадщини в судовому порядку, не відповідає вимогам ст.553 Цивільного кодексу УРСР,відповідно до якої спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. ( вказана заява подана після закінчення шестимісячного строку).

Доведено, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; а його заява про відмову від спадщини не є його волевиявленням.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами після смерті спадкодавця було досягнуто домовленості, згідно якої ОСОБА_7 проживає у спірній квартирі, а ОСОБА_1 мешкає у квартирі за адресою АДРЕСА_3, яка є власністю ОСОБА_7

Відповідно до ч.2 ст.548 Цивільного кодексу УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття ,а тому фактор отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності.

Про порушення свого права стосовно власності на частину квартири, яку він отримав у спадщину після смерті матері, ОСОБА_1 стало відомо після рішення суду про виселення його із квартири ОСОБА_7 . в березні 2014 року, а відтак строк на звернення до суду за захистом порушеного права ним не пропущено.

За встановленого позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири, яка належала його матері і прийнята ним в установленому законом порядку як спадкове майно , є обгрунтованими та доведеними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 1999 року, видане Кузнецовською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.В. Бондаренко С.В. Демянчук