Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/797/16Головуючий у суді І-ї інстанції Шаєнко Ю. В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА
Іменем України

06.04.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.02.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі наказу №30-к від 31.10.2014 року він був прийнятий на роботу в ДНЗ №2 «Малятко» на посаду, опалювача.

Позивач зазначив, що на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», 10.03.2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було повідомлено належним чином, ДНЗ №2 «Малятко».

В кінці квітня 2015 року завідувач ДНЗ №2 «Малятко» повідомила його по телефону про звільнення з посади опалювача та попросила прибути до ДНЗ №2 «Малятко» для отримання трудової книжки.

Трудову книжку отримав на початку травня 2015 року.

Після ознайомлення з записами у своїй трудовій книжці 18.05.2015 року звернувся до керівництва ДНЗ №2 «Малятко» з заявою про отримання належним чином завірених копій наказів, однак отримав не завірені написані «від руки» накази : за №30-к від 31.10.2014 року про прийняття на роботу, № 10 к від 15.04.2015 року про звільнення з роботи.

Ознайомившись з наказом про звільнення він дізнався, що його звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням опалювального сезону 15.04.2015 року.

Позивач зазначив, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки посада опалювача є постійною, будь-якого трудового договору він не укладав з ДНЗ №2 «Малятко» та будь-які попередження про звільнення не отримував.

Крім того, позивач зазначив, що був призваний до військової служби під час мобілізації і на нього розповсюджується обов`язкові гарантії по збереженню місця роботи, посади і середнього заробітку.

Позивач зазначив, що відповідач зобов`язаний йому нарахувати та виплатити середній заробіток з 16.04.2015 року по 27.07.2015 року за час незаконного звільнення (вимушеного прогулу) в сумі 4813,68 грн.

Крім того, позивач зазначив, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що він хвилювався, переживав та мусив вчиняти додаткові дії, зусилля для організації свого життя.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради №10-к від 15.04.2015 року про звільнення, поновити його на роботі в Новостародубському дошкільному навчальному закладі №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради на посаді опалювача з 16.04.2015 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2014 року по 27.07.2015 року у сумі 4813,68 грн., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 6100 грн.

В ході розгляду справи позивач подав уточнення до позовної заяви, де просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради №10-к від 15.04.2015 року про звільнення, поновити його на роботі в Новостародубському дошкільному навчальному закладі №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради на посаді опалювача з 16.04.2015 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 16.04.2014 року по день прийняття рішення суду, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 6100 грн.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивач працював на посаді опалювача в Новостародубському дошкільному навчальному закладі №2 «Малятко» з 31.10.2014 року.

10.03.2015 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації на підставі указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», що підтверджується копією повідомлення військового комісара Олександрійського ОМВК (а. с.7-8).

Відповідно до наказу по Новостародубському ДНЗ №2 «Малятко» від 10.03.2015 року №7-к «Про часткову мобілізацію ОСОБА_1 », передбачено збереження посади та середнього заробітку за позивачем з 10.03.2015 року до закінчення строку трудового договору до 15.04.2015 року, в зв`язку з закінченням терміну, відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а. с.41).

15.04.2015 року позивач звільнений з посади в зв`язку з закінченням опалювального сезону на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а. с.9).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, покликаними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на момент призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення терміну. Укладаючи строковий трудовий договір, працівник надає добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами в трудовому договорі термін. Тому звільнення працівника по даній підставі не є звільненням з ініціативи роботодавця.

У такому випадку при закінченні строку трудового договору, укладеного з працівником, покликаним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за яким зберігаються не більше одного року місце роботи, посаду та компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, дія трудового договору може бути припинена.

Обмеження щодо звільнення працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період поширюються на звільнення працівників з ініціативи роботодавця.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Суд першої інстанції встановив , що позивач в заяві про прийняття його на роботу вказав термін на який він просить його прийняти на роботу -на період опалювального сезону, тим, самим давши свою згоду на укладення строкового трудового договору та його припинення у визначений сторонами термін, а саме по закінченню опалювального сезону (а. с.31).

На підставі заяви позивача завідуючою Новостародубського ДНЗ №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області від 31.10.2014 року №30-к «Про прийняття ОСОБА_1 », позивача було прийнято на роботу на посаду опалювача на період опалювального сезону з 31.10.2014 року і позивач був з ним ознайомлений, що підтверджується його підписом (а. с.32).

Суд першої інстанції зазначив, що у вищевказаному наказі №30-к від 31.10.2014 року «Про прийняття ОСОБА_1 » Новостародубського ДНЗ №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, чітко визначено період на який позивач прийнятий на роботу , а саме опалювальний сезон і визначено подію яка має юридичне значення, а саме початок та кінець опалювального сезону, тобто момент закінчення дії строкового трудового договору.

Вищевказаний строк опалювального сезону визначається розпорядженням сільського голови Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, яке видається лише по закінченню опалювального сезону.

З розпорядження сільського голови Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №7-р від 15.04.2015 року «Про закінчення опалювального сезону 2014/2015 року» вбачається, що опалювальний сезон завершено 15 квітня 2015 року (а. с.38).

На підставі вищевказаного розпорядження, завідуючою Новостародубського ДНЗ №2 «Малятко» було видано наказ від 15.04.2015 року №10-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (а. с.36).

Суд першої інстанції зазначив, що доказом того, що посада опалювача, яку займав позивач є тимчасовою, підтверджується копією Книги обліку та руху трудових книжок і вкладишів до них Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, з якої вбачається, що опалювачі протягом останніх років працюють лише тимчасово на період опалювального сезону.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено саме строковий трудовий договір на визначений строк, а саме на період опалювального сезону. Позивач не надав належні докази на підтвердження позовних вимог , відповідно звільнення відбулось відповідно до діючого законодавства.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду з даним позовом відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України,так, як звернувся позивач до суду лише 31 липня 2015 року, а мав би звернутись не пізніше 16 травня 2015 року. При цьому позивачем не надано жодних доказів та не наведено жодної поважної причини пропуску звернення до суду, тому підстав для поновлення цього строку суд не вбачає.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції , що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд правильно встановив дійсні обставини по справі зокрема,що між сторонами укладено трудовий договір на певний період часу, на виконання певної роботи з початком терміну договору і закінченням , тобто робота пов`язана з виконанням обов`язків опалювача(кочегара) в дошкільному навчальному закладі «Малятко» на період опалювального сезону , що підтверджується матеріалами справи.

Доводи позивача , що зазначений договір укладено, як безстроковий, не знайшли свого підтвердження , оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема заявою про прийняття на роботу та наказом про прийняття на роботу .

Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, покликаними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на момент призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Зазначена норма права застосовується до безстрокових трудових договорів або до строкових договорів дія яких визначена більш як у один рік . Оскільки термін трудового договору в даному випадку закінчувався фактично через місяць після призову позивача на військову службу то підстави застосовувати ч.3 ст. 119 КЗпП України в частині збереження заробітної плати за позивачем на рік у відповідача були відсутні. Відповідач зберіг за позивачем місце роботи та середній заробіток до закінчення трудового договору відповідно до діючого законодавства.

Не обґрунтованими є доводи викладені, як в позовній заяві так і апеляційній скарзі в частині поновлення на роботі у зв`язку з вимушеним прогулом, оскільки позивач звільнений з роботи у зв`язку закінченням строкового трудового договору відповідно до норм діючого законодавства. Докази того , що позивач звільнений з роботи з порушенням законодавства в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів .

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав докази на підтвердження позовних вимог , та спростування висновків суду першої інстанції ,що звільнення відбулось з порушенням діючого законодавства.

В частині висновків суду першої інстанції , що позивачем пропущено термін звернення до суду з позовом відповідно до статті 233 КЗпП України , колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку посилання суду першої інстанції на пропуск строку є недоцільним, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову по сутті розглянутих позовних вимог.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.02.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: