Справа № 750/8109/15-ц Провадження № 22-ц/795/606/2016 Головуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

при секретарі - Бивалькевич Т.В.,

за участю представника позивача Брусники А.М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про стягнення збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про стягнення збитків в порядку регресу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ПРОСТО-страхування», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 якого ОСОБА_3, як водій транспортного засобу, повинен був невідкладно, не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, подати страховику письмове повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Відповідачем вказаного зроблено не було, у зв'язку з чим страховик набув право регресу до страхувальника.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не застосував до спірних правовідносин загальні положення про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях.

Крім того, приймаючи позицію Верховного Суду України, яка викладена в його постанові від 16 вересня 2015 року, районним судом було позбавлено страховика права на відповідне стягнення, що передбачено ст. 38 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів».

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами і відповідач, як особа, яка винна у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач визнав цей факт, добровільно сплативши страхове відшкодування. Факт неповідомлення ОСОБА_3 страховику про настання страхового випадку не може бути застосований, оскільки регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних і повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. Аналогічний підхід до застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах було висловлено Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15.

По справі встановлено, що 29 липня 2013 року, о 15 год. 50 хв., сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Hyundai І30» (а.с. 10).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 06 вересня 2013 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с. 11).

Відповідно до Поліса № АЕ/0945055/81475247 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль НОМЕР_3 є забезпеченим транспортним засобом ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с. 4).

04 березня 2014 року страховим товариством, у відповідності до страхового акту № 85117 від 25 січня 2014 року, було сплачено власнику автомобіля «Hyundai І30» ОСОБА_5 страхове відшкодування в сумі 10346,83 грн. (а.с. 35, 37).

ОСОБА_3 з повідомленням про настання страхового випадку до страховика не звертався, про що визнав в своїх письмових запереченнях на позов.

Звертаючись з позовом до суду, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» посилалось як на положення ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», так і на ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього закону.

Із внесенням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» № 3045-VI від 17 лютого 2011 року змін до ст. 33 «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 закону. Проте, вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», в якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих дні з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Зважаючи на вищенаведені норми матеріального права та правовий висновок Верховного Суду України, який є обов'язковим для всіх судів України, оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не призвів до неможливості визначення суми страхового відшкодування або необґрунтованих витрат страхувальника.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б свідчили про те, що неповідомлення відповідачем страховика у письмовому порядку про страхову подію створило для страхової компанії негативні наслідки: призвело до неможливості визначення розміру шкоди або збільшення суми відшкодування. Таким чином, колегія суддів вважає наведені позивачем в апеляційній скарзі мотиви незгоди з рішенням суду першої інстанції довільним тлумаченням норм законодавства, що регулюють спірні відносини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: