Справа № 370/2709/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/3320/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Воробйової Н.С.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановила:

у жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Макарівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № б/н, а саме ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» умови Кредитного договору виконано та надано платіжну картку.

ОСОБА_2 у порушення норм закону та умов договору зобовязання за договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2015 року мав заборгованість 42123 грн. 84 коп., яка складається з наступного: - 13 000грн. заборгованість за кредитом; - 27 223,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 900грн. заборгованість за пенею та комісією.

Від вищезазначеної суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 22809,05 грн., яка була задоволена судовим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24.02.2015 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» різниця становить 19 314,79 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина), - 965,74 грн. - штраф (процентна складова).

Отже, заборгованість становить 20 780,53 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 20 780 грн. 53 коп. заборгованості за кредитним договором, а також стягнути судові витрати у розмірі 1 218 грн.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, таке що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Апелянт просив скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року та ухвалити рішення, яким задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги покласти на ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вже існує рішення суду між тими ж самими сторонами та за тим же предметом позову.

Апелянт посилається на те, що розрахунок заборгованість виконаний з урахуванням рішення Макарівського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року. Цей факт був встановлений, але як вважає апелянт не спростований відповідачем.

На час подання апеляційної скарги, ОСОБА_2 продовжував ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає.

Крім того, апелянт, стверджує, що надав суду першої інстанції докази щодо наявності заборгованості за договором, а відповідач не спростував докази надані ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 06 квітня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № б/н, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, а відповідач зобов'язується погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу платіжну картку з встановленим лімітом у сумі 13 000 грн.

У порушення умов договору ОСОБА_2 належним чином зобовязання за договором не виконував, в результаті чого станом на 31.08.2015 року мав прострочену заборгованість за кредитом 42 123 грн. 84 коп., а саме: заборгованості по кредиту 13 000 грн.; заборгованості по сплаті відсотків 27223 грн. 84 коп.; 1900 грн. заборгованість за пеню та комісію; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 965 грн. 74 коп.

Також, встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталось раніше до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аналогічним кредитним договором №б/н від 06.04.2006 року, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 13000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.04.2006 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, не надано жодних доказів того, чим відрізняються кредитний договір № б/н від 06.04.2006 року за яким з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість у справі № 370/2884/14-ц, від кредитного договору № б/н від 06.04.2006 року, за яким стягуються заборгованість у даній цивільній справі № 370/2709/15-ц.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі цим вимогам процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року задоволено позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 22809,05 грн. заборгованості за кредитним договором. Дане рішення набрало законної сили.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «КБ «ПриватБанк» зазначало, що станом на 31 серпня 2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 42123,84 грн., однак від цієї суми віднімається 22809,05 грн., які були задоволені рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано жодних доказів того, чим відрізняються кредитний договір за яким з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість у справі №370/2884/14-ц від кредитного договору, за яким стягується заборгованість у даній цивільній справі №370/2709/15-ц, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вже існує рішення між тими самими сторонами про той самий предмет, у звязку з чим допустив неповноту зясування обставин справи, порушив норми процесуального та матеріального права, що є самостійними та обовязковими підставами для скасування рішення суду, передбаченими ч.1 ст.309 ЦПК України.

Зокрема, судом першої інстанції не дотримано вимог ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно, у мотивувальній частині рішення відсутня оцінка доказів, мотиви їх прийняття чи відхилення, чим порушено вимоги ст.ст.212-214 ЦПК України.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, всебічно, повно та обєктивно оцінивши докази у справі, дійшов переконання про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оскільки стягнення за кредитним договором №б/н від 06 квітня 2006 року було задоволено заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року, яке набрало законної сили.

Відтак, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові про стягнення заборгованості за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є зокрема: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді