Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/993/16 Головуючий у 1 інстанції: Стручкова Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2015 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Повертаючи позовну заяву, суддя виходив із того, що згідно довідки УДМС України в м. Бердянськ ОСОБА_3 з 30 січня 2013 року знята з реєстраційного обліку у м. Бердянськ Запорізької області, вибула до м.Тернопіль ( а. с.7 ).

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналогічна норма міститься у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність розгляду цивільних справ визначається відповідно до положень глави 1 розділу ІІІ ЦПК України.

Відповідно до статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно з вимогами частини 9 статті 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до частини 3 статті 122 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Пред'являючи позов, банк зазначив місце проживання боржника: АДРЕСА_1. Таке місце реєстрації зазначено у паспорті ОСОБА_3, ксерокопія якого додана до позовної заяви ( а. с. 1,16 зворот ).

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

На запит суду надійшла відповідь з адресно-довідкового підрозділу УДМС України в м. Бердянськ, що ОСОБА_3 30 січня 2013 року знята з реєстраційного обліку у м. Бердянськ Запорізької області до м.Тернополя ( а. с.7 ).

Вказана довідка не містить відомостей про реєстрацію чи постійне проживання відповідача за конкретною адресою у м. Тернополі, тобто останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача м.Бердянськ, що знаходиться в адміністративних межах міста Бердянська Запорізької області, і на зазначену територію розповсюджується юрисдикція Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Оскільки отримана судом довідка не містила інформації щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача, то питання про відкриття провадження по справі мало вирішуватись судом за останнім відомим місцем його проживання (перебування).

За таких обставин ухвала судді не відповідає вимогам статті 115, частини 3 статті122 ЦПК України, вона на підставі пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направлення матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.307, 312 п.3 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2015 року по цій справі скасувати з передачею питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: