Справа № 559/1185/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі судді Федорової Л.П.

при секретарі Федорук О.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

До Дубенського міськрайонного Рівненської області надійшов позов ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

Позивач неодноразово уточнював та збільшував позовні вимоги, в остаточній редакції позивач виклав прохальну частину позову в наступній редакції, стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за іпотечним договором від 21.05.2007 року зареєстрований за № 1728, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями у с. Варковичі Дубенського р-н. Рівненської області вул. Зелена, 6 та земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану в с. Варковичі Дубенського р-н. Рівненської області, призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно наступних правовстановлюючих документів: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.06.2005 року видане виконкомом Варковицької сільської ради на підставі рішення № 22 від 22.04.2005 року, право власності зареєстроване в МП «Архітектор» 14.06.2005 року в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстраційний номер № 11078085 та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 259963 від 18.04.2007 року, зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 29 з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 231 від 21.05.2007 року розмір якої становить 126 863,75 долпра США, з них:

44536 доларів США (в тому числі просрочена заборгованість 37584 долара США) залишок позики;

18281,48 доларів США нараховані та несплачені відсотки за користування позикою;

34250,30 доларів США нарахована та несплачена пеня по основному боргу;

23122,96 доларів США нарахована та несплачена пеня по відсоткам;

3769,65 доларів США 3% за прострочену заборгованість по основному боргу;

2903,36 доларів США 3% за прострочену заборгованість по відсотках.

Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки 906 971 гривень,що визначена на підставі Звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 29.12.2015 року субєктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Рівне-Консалт».

Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом його продажу АТ "Ощадбанк" з укладенням ним від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності з можливістю здійснення усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за Іпотечним договором.

Надати публічному акціонерному товариству „Державний ощадний банк України" право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів необхідних для продажу вищевказаного домоволодіння.

На період реалізації вищевказаного предмету іпотеки передати його в управління публічному акціонерному товариству „Державний ощадний банк України" особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з житлового будинку за адресою: с. Варковичі Дубенського р-н. Рівненської області вул. Зелена, 6 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Рівне без надання іншого житлового приміщення та в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавивши відповідачів права користування житловим приміщенням, житлового будинку з господарськими будівлями с. Варковичі Дубенського р-н. Рівненської області вул. Зелена, 6. Також стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 2743,6 грн.

Як на підставу задоволення позову представник позивача послався на те, що відповідно до умов укладеного кредитного договору № 231 від 21 травня 2007 року укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 45 000 ( сорок пять тисяч) дол. США.

Банк свої зобовязання виконав, що підтверджується розпорядженням ОПЕРВ.

Взяті на себе зобовязання позичальк ОСОБА_4 не виконав, що підтверджується рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.07.2012 р. по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення 60211,65 доларів США заборгованості по кредиту.

Кредит був наданий під іпотеку житлового будинку з господарськими будівлями у с. Варковичі Дубенського району Рівненської області вул. Зелена, 6. Сторонами даного договору іпотеки є ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7.

22 січня 2011 року ОСОБА_7 померла.

У звязку з смертю іпотекодавця ОСОБА_7, банк звернувся до органів нотаріату з претензіями, на які було отримано відповідь з Другої ОСОБА_8 державної нотаріальної контори від 11.09.2013 року та від 08.04.2015 року в яких зазначено, що після смерті ОСОБА_7, яка померла 22 січня 2011 року, ніхто із спадкоємців за оформленням спадщини не звертався.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживали разом з ОСОБА_7 на момент її смерті у житловому будинку в с. Варковичі Дубенського р-н. Рівненської області вул. Зелена, 6, та згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України вважаються такими що прийняли спадщину.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, письмові пояснення та клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, як на підставу своїх заперечень послався на наступні обставини. Між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 231 від 21 травня 2007 року, згідно п.1.1. даного договору банк зобовязувався надати ОСОБА_4 кредит у сумі 45 000 (сорок пять тисяч) дол.. США.

Кредит був наданий під іпотеку житлового будинку з господарськими будівлями у с. Варковичі Дубенського району Рівненської області вул. Зелена, 6. Сторонами даного договору іпотеки є ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7.

22 січня 2011 року ОСОБА_7 померла.

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» дізнався про смерть майнового поручителя ОСОБА_7, померлої 22.01.2011 року, не пізніше 15.04.2011 року, про що свідчить лист позивача за № 18-05/1434 від 15.04.2011 року (том 1, а.с. 59, 191), проте даних про направлення вищезазначеного листа в ОСОБА_8 міську державну нотаріальну контору відсутні.

ПАТ «Державний ощадний банк України» направив претензію у ОСОБА_8 міську державну нотаріальну контору № 18-10/2427 від 05.08.2013 року, дану вимогу було отримано Другою ОСОБА_8 міською державною нотаріальною конторою, про свідчить їх лист від 11 вересня 2013 року за № 694/02-14 на адресу Банку (том 1, а.с. 60, 190).

Зазначив, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредита включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки, кредитор предявив вимоги до спадкоємців поза межами зазначених строків, підставою для відмови кредитору у зверненні стягнення на спадкове іпотечне майно є саме ця обставина, а не факт неотримання спадкоємцями свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Оскільки в іпотеку банку було передано житловий будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому позовні вимоги про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із цього будинку без надання їм іншого постійного житла є помилковим. З цих підстав просить суд відмовити у задоволенні повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів та ознайомившись з матеріалами справи, прийшов до наступних висновків.

Між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 231 від 21 травня 2007 року, згідно п.1.1. даного договору банк зобовязувався надати ОСОБА_4 кредит у сумі 45 000 (сорок пять тисяч) дол. США.

Кредит був наданий під іпотеку житлового будинку з господарськими будівлями у с. Варковичі Дубенського району Рівненської області вул. Зелена, 6. Сторонами даного договору іпотеки є ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7.

22 січня 2011 року ОСОБА_7 померла.

Взяті на себе зобовязання позичальким ОСОБА_4 не виконав, що підтверджується рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області по цивільній справі № 2-893/11 від 31 липня 2012 року за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення 60211,65 доларів США заборгованості по кредиту.

.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області по цивільній справі № 2-893/11 від 31 липня 2012 року за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення 60211,65 доларів США заборгованості по кредиту вступило в законну силу, а отже не підлягає доказуванню в даній справі факт виконання банком обовязку, щодо надання кредиту ОСОБА_4 згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 231 від 21 травня 2007 року.

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» дізнався про смерті майнового поручителя ОСОБА_7 померлої 22.01.2011 року не пізніше 15.04.2011 року, про що свідчить лист позивача за № 18-05/1434 від 15.04.2011 року (том 1, а.с. 59, 191), проте даних про направлення вищезазначеного листа в ОСОБА_8 міську державну нотаріальну контору відсутні.

Дубенським міськрайонним судом Рівненської області були витребувані матеріали спадкової справи з Другої ОСОБА_8 міської державної нотаріальної контори заведеної після смерті ОСОБА_7, померлої 22.01.2011 року.

З направлених документів Другої ОСОБА_8 міської державної нотаріальної контори вбачається, що претензія позивача № 18-05/1434 від 15.04.2011 року в матеріалах заведеної після смерті ОСОБА_7, померлої 22.01.2011 року, спадкової справи відсутня. (том1, а.с.112-130). Доказів про направлення позивачем претензії оформленої листом № 18-05/1434 від 15.04.2011 року до нотаріальної контори не надано.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» направив претензію у ОСОБА_8 міську державну нотаріальну контору № 18-10/2427 від 05.08.2013 року, дану вимогу було отримано Другою ОСОБА_8 міською державною нотаріальною конторою, про свідчить їх лист від 11 вересня 2013 року за № 694/02-14 на адресу Банку (том 1, а.с. 129).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У чч. 1 і 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 22 січня 2011 року, визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли відповідачі у справі. Зазначені обставини сторонами не оспорюються (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови договору іпотеки щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм ст. ст.1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В даній справі суд не вбачає правових підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України постанові № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_9 акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» дізнався про смерть майнового поручителя ОСОБА_7, померлої 22.01.2011 року, не пізніше 15.04.2011 року, про що свідчить лист позивача за № 18-05/1434 від 15.04.2011 року (том 1, а.с. 59, 191), проте позивач не надав, а судом не здобуто доказів відправлення претензії № 18-05/1434 від 15.04.2011 року у ОСОБА_8 міську державну нотаріальну контору.

Також позивач не надав доказів направлення претензій до відповідачів, з вимогою повернути позивачу суму боргу по кредитному договору у межах вартості майна, що відповідачі успадкували після смерті ОСОБА_7 померлої 22.01.2011 року.

Направлена позивачем претензія у ОСОБА_8 міську державну нотаріальну контору № 18-10/2427 від 05.08.2013 року (том 1, а.с. 60, 190) була направлена в порушення ст. 1281 ЦК України.

Щодо клопотання представника відповідачів про застосування позовної давності до вирішення спору по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, то суд відмовляє у його задоволенні з наступних правових підстав.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як розяснено в абзаці 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що коли строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином відмова в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Оскільки позивачем не дотримано передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) то це позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Строк визначений статтею 1281 ЦК України не є строком позовної давності, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про застосування позовної давність до вирішення спору по даній цивільній справі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611 ЦК України, ст. ст. 10,11,57-60,88,208,209,212-215,218,223, 292,294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: