Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 1 листопада 2007 року, укладеного між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 47 100 доларів США. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеного того ж дня між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 На підставі договору про відступлення права вимоги від 15 червня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка в добровільному порядку сплачена не була.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Альфа-Банк» 468 660,06 грн заборгованості, яка виникла станом на 1 жовтня 2014 року за кредитним договором від 1 листопада 2007 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з того, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки відповідач виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, позивач має право на повернення коштів.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 1 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 47 100 доларів США на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.4 кредитного договору кредит надається банком у готівковій формі або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у Національну валюту України та внесення цих коштів на користь

ОСОБА_3 в оплату за договором купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання кредитного договору 1 листопада

2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно якого остання поручається за виконання обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

25 травня 2012 року правонаступник АКБ «ТАС Комерцбанк» -

ПАТ «Сведбанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором з ОСОБА_4

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ПАТ «Альфа- Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за тими ж кредитними договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Україниякщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положенням ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК Українирегулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України ).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредит було надано для придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, за умовами кредитного договору кошти перерахували продавцю квартири, факт придбання квартири боржником не спростовано, погашення кредиту здійснювалось протягом 2007-2014 років, як на користь попередніх кредиторів так і на користь нинішнього кредитора

ПАТ «Альфа Банк», що підтверджено розрахунками заборгованості (т. 1,

а. с. 26, т. 2, а. с. 28), а також виписками про рух коштів по рахунках відповідача за період з 31 липня 2007 року по 1 жовтня 2014 року (т. 2,

а. с. 35-164), а відтак суди прийшли до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до встановлення належності кредитора, наявності доказів переходу права вимоги від одного кредитора до іншого, прострочення кредитора, неналежності оформлення заяви на отримання кредиту та неотримання коштів за кредитним договором відповідачем, а тому не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У силу положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак наведені доводи не є предметом доказування у даному спорі.

Матеріли справи не містять відомостей щодо оскарження кредитного договору та встановлення недійсності наведених договорів відступлення права вимоги.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська