Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника НУВГП - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування на рішення Рівненського міського суду від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету водного господарства та природокористування про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 14 січня 2016 року вказаний позов задоволено: стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_2 26 241,92 грн. заробітної плати з розрахунку повної ставки доцента кафедри водогосподарського будівництва та гідромеліоративних систем з 01.09.2014 року по 25.02.2015 року. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, Національний університет водного господарства та природокористування оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом не враховано, що в червні 2014 року було розпочато процедуру скорочення доцентів на кафедрі водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем, у звязку з чим і було скорочено посаду позивача та звільнено його з роботи. Пояснює, що позивача в установленому порядку персонально було повідомлено про наступне звільнення, проте він умисно не зявлявся на кафедрі протягом тривалого часу, через що зміг ознайомитись із повідомленням лише 11.07.2014р., тим самим унеможлививши своє скорочення, оскільки сплив обовязкового двомісячного строку з моменту попередження закінчувався лише 11.09.2014 року, тобто в межах навчального року. У звязку з такими обставинами позивач виконував методичну роботу на кафедрі, та йому нараховувалась заробітна плата з розрахунку 0,3 ставки доцента. Вказує на порушення процесуальних норм у звязку з відмовою у задоволенні клопотання про допит в якості свідка зав. кафедрою ОСОБА_4, який міг би підтвердити факт виконання позивачем роботи у зазначеному обсязі. Ставить під сумнів розрахунок заборгованості по заробітній платі, наданий позивачем, оскільки судом він не перевірявся, а сам позивач змінював свої вимоги тричі. Акцентує увагу на тому, що місцевий суд визначив період заборгованості по заробітній платі з 01.09.2014 року по 25.02.2015 року, ґрунтуючись на рішенні Рівненського міського суду від 12.02.2015 року про поновлення на роботі, яке скасоване на новий розгляд у звязку з нововиявленими обставинами. Даний факт був оголошений представником

__________________________________________________________________________Справа № 569/9719/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц 787/425/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

університету в судовому засіданні, проте судом проігнорований. Зазначає про те, що суд невмотивовано відхилив заяву університету про зупинення провадження у справі. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що переведення позивача на 0,3 ставки доцента з 01.11.2013 року по 31.08.2014 року відбулося в межах дії контракту, за яким він прийнятий на повну ставку, а тому позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 1 вересня 2014 року по 25 лютого 2015 року з розрахунку повної ставки є законними і підлягають задоволенню.

Судом встановлено: позивач з 1978 року перебував в трудових відносинах з відповідачем.

Згідно наказу К№171 від 29.04.2013 року продовжено трудову угоду з 08 квітня 2013 року по 31 серпня 2017 року на посаді доцента кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем.

Наказом ректора НУВГП К№ 484 від 12.11.2013 року «Про особовий склад» ОСОБА_2 переведено на 0,3 ставки вказаної кафедри із 01 листопада 2013 по 31 серпня 2014 року, в межах строкового трудового договору на підставі заяви позивача та згоди завідувача науково-методичного відділу.

Наказом К№662 від 21.10.2014 року ОСОБА_2 звільнений із займаної посади за скороченням посад згідно ст. 40 п.1 КзПП України із 24.10.2014 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 лютого 2015 року поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді доцента кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем НУВГП з 25 жовтня 2014 року.

Цим рішенням стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь позивача середній заробіток за час за час вимушеного прогулу із 25 жовтня 2014 року до дня поновлення на роботі 12 лютого 2015 року в сумі 5948,49 грн.

11 березня 2015 року ректором університету видано наказ № 160, відповідно до якого оплату праці відповідачу здійснювати із розрахунку повної ставки доцента.

Відповідно до ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Згідно зі ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначив, що в період з 1 вересня 2014 року, а також після поновлення його на роботі судом він працював з повним навантаження.

Такі пояснення позивача відповідач не спростував жодними доказами.

Судом достовірно встановлено, що відповідач будь-яких дій щодо попередження позивача про переведення його на нові умови праці з 1 вересня 2014 року по день звільнення з роботи, а також з часу поновлення його на роботі судом, як того вимагає ст.32 КЗпП України, не вчиняв.

Вищенаведеним доказами достовірно встановлено, що тимчасове переведення ОСОБА_2 на 0,3 ставки доцента відбулося в межах дії контракту, а тому з 1 вересня 2014 року його оплата праці підлягала нарахуванню з повної ставки.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися з позовом до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Вказана норма закону у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежує будь-яким строком право на звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наявні докази та вимоги законодавства. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача в частині визнання неправомірними змін в нарахуванні та виплаті заробітної плати з розрахунку 0,3 ставки з 1 вересня 2014 року по 23 жовтня 2014 року та з 13 лютого по 25 лютого 2015 року є законними і такими що підлягають задоволенню.

Оплата праці в цей період з розрахунку неповного робочого часу здійснена з порушенням Закону України «Про оплату праці», внаслідок чого були порушені трудові права позивача.

Наказ про відновлення оплати за повною ставкою доцента відповідач видав 25 лютого 2015 року.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі в листопаді 2014 року. ОСОБА_2 також заявив вимоги про стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 12 лютого 2015 року.

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 12 лютого 2014 року ОСОБА_2 поновлений на посаді доцента кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем НУВГП на повну ставку з 25 жовтня 2014 року та стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 948,49 грн. В своєму висновку суд зазначив, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із наступного за звільненням дня 25 жовтня 2014 по день ухвалення рішення 12 лютого 2015 року включно є законними та підлягають задоволенню. Сума стягнення визначена з урахуванням довідки про заробітну плату позивача від 11.02.2015 року, правомірність якої позивачем не оспорено у встановленому порядку, шляхом визначення середньоденного заробітку позивача помноженого на кількість днів вимушеного прогулу.

ОСОБА_2 рішення суду від 12 лютого 2015 року не оскаржував, рішення набрало законної сили.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 12 лютого 2015 року, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 за цей період судом розглянуті і за результатом їх розгляду винесено рішення.

Визначаючи суму середньоденного заробітку та середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді, суд першої інстанції не врахував вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та допустив помилку, в результаті якої невірно визначив суму стягнення.

Відповідно до довідки № 232 від 15.03.2016 року, виданої НУВГП, заробітна плата ОСОБА_2 у квітні 2015 року склала 5391,06 грн, у травні 2015 року 5 570,11 грн.

Кількість робочих днів у квітні 2015 року становила 21, а у травні 2015 року 18.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньодненного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи зазначене, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 281,06 грн(10961,17 грн : 39 днів).

У період з 1 вересня 2014 року по 24 жовтня 2014 року позивач відпрацював 40 робочих днів. За вересень-жовтень 2014 року відповідно до довідки позивач отримав заробітну плату з розрахунку 0,3 ставки в сумі 2945,39 грн.

У період з 13 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року позивач відпрацював 7 робочих днів та отримав 655,67 грн.

До стягнення за період з 1 вересня 2014 року по 24 жовтня 2014 року підлягає 8297,01 грн(281,06 грн х 40 днів 2945,39 грн).

За період з 13 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року підлягає стягненню 1311,35 грн(281,06 грн х 7 днів 665,67 грн).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального права, невірно встановлені обставини справи, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 14 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Національного університету водного господарства та природокористування про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 9608(дев»ять тисяч шістсот вісім) гривень 36 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Григоренко М.П.

ОСОБА_6