Справа №591/263/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/513/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною відповідного віку,

в с т а н о в и л а:

21 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 21 листопада 2014 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні та на утриманні її батьків.

Добровільно матеріальної допомоги на утримання її та дитини відповідач не надає. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і має право на утримання від чоловіка.

Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки проживає разом з батьками, отримує дохід як приватний підприємець, займається виробленням сільськогосподарської продукції (зерно, соя і т.д.) на орендованих полях, хоча в деклараціях про доходи зазначає нуль гривень доходів.

Доказів про його доходи вона не має, проживаючи з ним та займаючись разом з ним його діяльністю, знає, що його місячний дохід становить більше 10 000 гр. Він вклав у свою діяльність кошти, подаровані їм на весілля, яке влаштували її батьки, закупив продукцію, яку зараз продає, частини цього доходу їй не сплачує.

З 16 травня 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, і з цього часу він не надає їй допомоги на дитину та на неї. Аліменти на утримання кого-небудь іншого відповідач не платить.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 часини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття; стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви до досягнення сином трьох років.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задоволений повністю, а в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 21 січня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи стягнення з 21 січня 2016 року.

Зазначено, що рішення суду в межах платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду, задовольнивши її вимоги в повному обсязі, збільшивши виплати на її утримання з 1/6 до 1/4 частини доходу відповідача.

Посилається на обставини, якими обгрунтовувала позов, та вказує, зокрема, що суд першої інстанції неповністю з'ясував дохід відповідача, який становить понад 10 00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини та її утримання і стягнути з нього на користь позивача кошти на утримання дитини в сумі по 400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини по 250 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, скасувати рішення суду в частині негайного виконання в межах суми платежу аліментів на утримання ОСОБА_3 за один місяць, змінити розмір стягнення на користь держави судового збору до 551 грн. 20 коп.

Вказує, зокрема, що з початку 2016 року він припинив підприємницьку діяльність, що підтверджено довідкою податкової інспекції. Виробництвом сільськогосподарської продукції він не займається, оскільки не має для цього коштів та технічних засобів. Останнім часом намагається працевлаштуватися на постійну роботу, щоб отримувати заробітну плату.

На протязі тривалого часу він має незадовільний стан здоров'я, в зв'язку з чим його звільнено від проходження військової служби, перебуває на обліку у лікаря - хірурга, знаходиться під наглядом лікаря - онколога та ортопеда, у зв'язку з чим потребує медикаментозного лікування, що потребує коштів. Оскільки він не має власних коштів та проживає у батьків, матеріальну допомогу у його лікуванні надають вони.

Його мати має захворювання серця та судин, на теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні в лікарні, потребує коштів для лікування. Позивач проживає з своїми працездатними батьками.

Суд, частково задовольнивши позовні вимоги, безпідставно стягнув з нього судовий збір у повному обсязі за обома позовами.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, представника відповідача, які підтримали кожен свої скарги з мотивів, в них викладених, та заперечують проти скарги іншої сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір, повністю задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на дитину та частково задовольняючи позов про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших осіб, не визнаний непрацездатною особою, а тому повинен і має можливість надавати матеріальну допомогу в частці від доходу на утримання малолітнього сина та дружини, оскільки остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має самостійного джерела існування. При цьому суд врахував майнове становище сторін, вік дитини та надані відповідачем медичні висновки лікарів про наявність у нього захворювань.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 21 листопада 2014 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції за актовим записом №1220, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7, 8).

Неповнолітній син проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що не спростовується сторонами.

Відповідач на час звернення позивача з позовом до суду був зареєстрований як приватний підприємець, займався роздрібною торгівлею з лотків та на ринках іншими товарами. Згідно податкових декларацій платника податку - фізичної особи-підприємця, загальна сума доходу відповідача за звітний період 2014 року склала 20 000 грн., за 2015 рік - 15 000 гр. Він перебуває на щомісячному єдиному податку, щомісячна сума авансових внесків за 2014 рік склала по 121,80 грн. (а.с.18-20).

Згідно повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Буринського районного управління юстиції Сумської області від 8 лютого 2016 року № 02-3-12/41, 8 лютого 2016 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (а.с.21).

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 57, 58, 60 ч. ч. 2-3 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинне відповідати принципу диспозитивності, встановленому ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визначаючи розмір аліментів у частках від доходу позивача, суд послався на те, що позивач не згодна на визначення аліментів у твердій грошовій сумі, проте не врахував при цьому істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема, майновий стан сторін, те, що відповідач не має постійного доходу, має нерегулярний, мінливий дохід як підприємець, що було підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. На час ухвалення рішення суду та його оскарження відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, офіційних доходів не має, не працевлаштований.

Доводи позивача про те, що відповідач має щомісячний дохід не менше 10 000 гр., належними доказами не підтверджені.

Апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, оскільки, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вона не довела наявності підстав для стягнення аліментів у частці від доходу відповідача та, відповідно, збільшення розміру цієї частки на її користь.

В той же час суд вірно врахував, що позивач, маючи на утриманні чотиримісячного сина, на момент звернення з позовом до суду не має можливості самостійно утримувати себе, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, позбавлена можливості одержувати будь-який дохід, домовленість про утримання між сторонами не досягнута.

Погоджуючись з доводами скарги відповідача, з врахуванням обставин справи, про необхідність стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які відповідач просить стягнути з нього на утримання сина та дружини, відповідно, 400 гр. і 250 гр., є недостатнім для їх утримання.

Виходячи з матеріального становища відповідача, він може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у більшому розмірі, який повинен враховувати інтереси позивача, дитини та не порушувати права відповідача, який не надав доказів тому, що добровільно надає допомогу на їх утримання.

Колегія суддів враховує, що відповідач не є інвалідом, є працездатним і спроможний платити аліменти в більшому розмірі, а тому вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини - 700 гр., на утримання дружини - 300 гр.

Посилання відповідача на наявність у нього та у його матері захворювань, підтверджених консультаційними довідками медичних закладів, не доводять наявність підстав для стягнення аліментів у меншому розмірі. В справі відсутні докази тому, що мати відповідача знаходиться на його утриманні, навпаки, він зазначив, що батьки йому надають допомогу в лікуванні, проте не надав доказів про свої витрати на лікування.

Незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобов'язаний утримувати дружину, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трьох років. Така особа не може бути визнана неспроможною сплачувати аліменти, якщо вона, будучи працездатною, не працює без поважних причин.

При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі колегія суддів враховує і ту обставину, що позивач отримує допомогу по догляду за дитиною в розмірі близько 800 гр. щомісяця, що вона підтвердила в засіданні апеляційного суду.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача в частині необхідності стягнення аліментів в твердій грошовій сумі підлягає частковому задоволенню з огляду на недоведеність позивачем наявності у нього стабільного постійного доходу.

Доводи скарги відповідача про скасування рішення суду про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання дружини, є безпідставними і суперечать п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, яка передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Кошти на утримання дружини, відповідно до положень ст. ст. 75, 80, 84 СК України, є аліментами.

Враховуючи, що суд задовольнив позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини повністю, а на утримання дружини - частково, і позивач не надала доказів суду першої та апеляційної інстанцій щодо ціни позову, з якої вона виходила, звертаючись з позовом до суду, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про завищеність суми судового збору, стягненого з нього рішенням суду першої інстанції, та вважає можливим змінити його в частині вирішення питання про судові витрати.

Враховуючи, що при зверненні з позовом до суду підлягало сплаті по 551,2 гр. за кожний позов, а позивач в засіданні апеляційного суду пояснила, що помилилась при формулюванні позовної вимоги в частині зазначення мінімального розміру аліментів на утримання дитини, як те передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за вирішення спору в цій частині позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір в повному розмірі, тобто 551, 2 гр.

Оскільки позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини задоволений частково, колегія суддів з врахуванням стягненої на утримання позивача суми - 300 гр., вважає, що за вирішення спору в цій частині з відповідача, відповідно до положень ч. 2 ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам в цій частині підлягає стягненню в доход держави судовий збір частково - в сумі 300 гр.

При оскарженні рішення суду відповідач сплатив судовий збір в сумі 551,2 гр.

Відповідно до п/п 6 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно роз'яснень, які містяться в абзаці 1 п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми.

Таким чином, при апеляційному оскарженні рішення суду відповідач повинен був сплатити 551, 2 гр. х 2 х 1, 1 = 1212,64 гр.

Оскільки він сплатив 551,2 гр. і його апеляційна скарга в частині визначення розміру аліментів відповідно, в сумі 400 гр. і 250 гр., не задоволена, з нього підлягає стягненню за апеляційне оскарження рішення суду 1212,64 гр. - 551, 2 гр. = 661, 44 гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2016 року в даній справі в частині стягнення аліментів і вирішення питання про судові витрати змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700 гр. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21 січня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 300 гр. щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи стягнення з 21 січня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір за звернення з позовом до суду першої інстанції 851,2 гр. і за апеляційне оскарження рішення суду - 661,44 гр. на рахунок: код бюджетної класифікації доходів бюджету - 22030101, рахунок 0002, МФО 837013, , отримувач УК у м. Сумах (м. Суми), 22030001, банк отримувача ГУДКСУ у Сумській області.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -