Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Гвоздика П.О. Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про спонукання до укладення договорів, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ФОП ОСОБА_2 і з урахуванням подальших уточнень просила: визнати укладеним з 01 січня 2012 року договір оренди стаціонарної малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 з покладенням обов'язку на відповідача підписати цей договір та виконати; визнати укладеним з 01 січня 2012 року договір про спільну експлуатацію території та інженерних комунікацій стаціонарної малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 з покладенням обов'язку на відповідача підписати цей договір та виконати; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 компенсувати на умовах договору оренди від 01 січня 2012 року 121 400 грн за користування стаціонарною малою архітектурною формою для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 компенсувати на умовах договору про спільну експлуатацію території та інженерних комунікацій від 01 січня 2012 року 50 900 грн понесених витрат у зв'язку з користуванням названою спорудою.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року зазначене судове рішення змінено: виключено підставу відмови в задоволенні позову - невиконання ОСОБА_1 попереднього договору від 28 листопада 2011 року.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 28 квітня 2011 року № 205 ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 терміном на 5 років та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для укладення договору особистого строкового сервітуту.

05 серпня 2011 року між Южноукраїнською міською радою і ФОП ОСОБА_1 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту на право розміщення стаціонарної малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 0,0161 га строком на 5 років.

28 листопада 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено попередній договір, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалась протягом трьох років продати за 161 400 грн відокремлене нежиле приміщення загальною площею 30 кв. м для розміщення дитячого кафе, яке вона повинна побудувати у складі дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1, оформити на нього правовстановлюючі документи та зареєструвати його як нерухоме майно.

До підписання цього правочину ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 161 400 грн, що відповідає повній ціні майбутнього договору купівлі-продажу.

Попереднім договором від 28 листопада 2011 року не вирішувалось питання щодо користування стаціонарною малою архітектурною формою для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1.

Хоча належна ОСОБА_1 стаціонарна мала архітектурна форма для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 й потребувала реконструкції для зміни статусу на будівлю (нерухоме майно), або ж будівництва на її місці відокремленого нежитлового приміщення, однак позивач під час дії попереднього договору надіслала ОСОБА_2 пропозицію про укладення договорів, пов'язаних з користуванням цією спорудою. Дану пропозицію ОСОБА_2 не прийняла, проекти договорів не підписала.

Договір купівлі-продажу відокремленого нежилого приміщення загальною площею 30 кв. м для розміщення дитячого кафе у складі дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 між сторонами укладено не було.

Ураховуючи те, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виник спір з приводу користування стаціонарною малою архітектурною формою для провадження підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 за відсутності правочинів, укладених у письмовій формі з цього приводу, а обраний позивачем спосіб захисту не передбачено актами цивільного законодавства, апеляційний суд вважав, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову саме з названої підстави є правильним.

Разом із тим апеляційний суд вважав, що з рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК слід виключити висновок щодо неналежності виконання попереднього договору від 28 листопада 2011 року, оскільки ОСОБА_1 на положення ст. 635 ЦК України в позовній заяві не посилалася і вимог, пов'язаних з реалізацією цієї норми, не заявляла.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: П.О. Гвоздик

О.І.Євтушенко

В.І.Мартинюк