РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2016 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом

ЛМКП «Львівтеплоенерго»

до ОСОБА_1

про стягнення суми боргу, -

встановив:

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, який в подальшому зменшив свої позовні вимоги, т просить стягнути з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 396 грн. 53 коп. та 51 грн. судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі, 39 по вул. Куликівській, 57 у м. Львові. ЛМКП «Львівтеплоенерго»у даний будинок надавало послуги з постачання теплової енергії, у звязку з чим відповідачу для здійснення оплати був відкритий особовий рахунок № 335039. ОСОБА_1 не проводить оплати за спожиту теплову енергію, починаючи з 01.12.2007 року, а відтак утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2010 року становила 2776 грн. 49 коп., однак у звязку із частковим стягненням в сумі 2379,96 грн. богу із відповідача, а тому просить стягнути з відповідача 396,33 грн. боргу в судовому порядку та 51 грн. судового збору.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та до заяви про уточнення позовних вимог. Просить позов задоволити з урахуванням заяви про у уточнення позовних вимог .

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмових пояснень по даній справі. Вважають, що позивач не вправі та не може надавати відповідачу комунальних послуг з централізованого опалення, та те, що не отримано послуги відповідно до чинного законодавства і саме у такому обсязі, кількості і вартості, як це відповідає заявленому позивачем розміру так званої заборгованості та між сторонами не існує письмового договору про надання вказаних послуг. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том-1 а.с. 8).

Згідно договору доручення №3 від 23.11.2007 року укладеного між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та Будинкоуправління №3 Львівської КЕВ району, енергопостачальна організація виконання послуг по наданню теплової енергії з централізованого опалення та гарячої води в потрібних йому обсягах до житлового будинку по вул. Куликівська, 57 у м.Львові, а також здійснювати нарахування вартості наданих послуг мешканцям, що проживають у цьому житловому будинку та представляти інтереси довірителя Будинкоуправління №3 Львівської КЕВ району у судах.

Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

ЛМКП «Львівтеплоенерго», надає відповідачу послуги по наданню теплової енергії з централізованого опалення та гарячої води, що стверджено представленими суду довідками про стан розрахунків за теплопостачання по квартирі(Том-1 а.с.9,44) та договором доручення №3 від 23.11.2007 року(а.с.11-12).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач, користуючись наданими послугами від останніх не відмовлявся, визнаючи таким чином наявність заборгованості.

Однак станом на 01.06.2010 року відповідач ОСОБА_1 допустив заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з централізованого опалення у сумі 2175 грн. 14 коп. та гарячої води в сумі 601 грн. 35 коп., яку добровільно не сплачує, що вбачається з представленої суду довідки - розрахунку (Том-1 а.с.44) та з примітки такої вбачається, що ОСОБА_1 до 01.11.2009 року нарахування проводилось по пільзі інваліда війни третьої групи, згідно посвідчення інваліда війни ОСОБА_1 Б № 072364, яке дійсне до 31.10.2009 року. Оскільки продовження терміну дії посвідчення не було, з 01 листопада 2009 року нарахування проводилось по повній вартості.

Статтею 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно статті 162 ЖК України плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір, який укладено відповідно до вимог цивільного законодавства є обовязковим для виконання

Згідно ст.ст. 66, 68 ЖК України наймач житлового приміщення зобовязаний щомісячно та в повному обсязі оплачувати квартирну плату та комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 р., встановлено, що наймачі квартири зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом..

Відповідно до п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існують цивільно-правові відносини в сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Крім цього, суд вважає, що відповідача та його представника заперечення по даній справі є необґрунтовані, оскільки вони не надали належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2011р. по справі №2-379/11, було позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено, а саме вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенеро»( р/р 26007321 в ЛФ ВАТ «Мегабанк» МФО 385413) 2776, 49 коп. (дві тисячі сімсот сімдесят шість грн. 49 коп.) заборгованості за споживання теплової енергії та гарячого водопостачання та 30 грн. (тридцять грн.) витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 51 (пятдесят одну) гривню судового збору, однак таке заочне рішення судом було скасоване ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 05.10.2016 року.

Як вбачається із довідки №2047 від 31.03.2016 року, що з жовтня 2015 року по лютий 2016 року із відповідача було стягнуто 2806,49 грн. боргу перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» по вказаному заочному рішенню Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2011р., що не оспорюється сторонам по справі.

За таких обставин, суд вважає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не враховано стягнуту суму зазначену попередніми рішенням, не списано борг у звязку із чим у спірний період із 01.11.2008р. по 01.06.2010р. відповідачем здійснено переплату боргу в розмірі 30 грн., а тому уточненні позовні вимоги представником позивача про стягнення заборгованості в розмірі 396,53 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57, 60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.