справа № 732/1553/15-ц
провадження № 2/732/8/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 січня 2016 року місто Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :
головуючого судді - Березовського О.Д.,
секретаря - Швачко О.В.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітнім дітям без згоди та супроводу батька, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради, -
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 та після виправлення недоліків позовної заяви і уточнення заявлених позовних вимог, просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України до країн : Турції, Греції, Болгарії, Чехії, Польщі, Росії, Білорусії, Німеччини, Балтії - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, до досягнення ними 18 років.
З позовної заяви виходить, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Подружні відносини сторін фактично припинилися за рік до розірвання шлюбу і з того ж часу відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 150 СК України не приймає участі у житті дітей. Виховує та забезпечує дітей лише позивач.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірні зміни її місця проживання.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно Правил перетинання державного кордону громадянина України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Через неможливість отримання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька, другий рік поспіль позивач не має змоги разом з дітьми поїхати на море та відвідати їхніх родичів, що проживають в Республіці Білорусь. Зокрема, це рідний дядько позивача - ОСОБА_5, дуже близька їй та дітям людина, без спілкування з яким особливо страждають діти. Окрім родичів, діти позивача мають багато друзів, спілкування з якими тепер штучно обмежене. Крім того, діти мріють побачити світ, наступного літа вони планували поїхати на відпочинок до Болгарії.
Звернутися за дозволом у встановленому законом порядку до батька дітей позивач не може через те, що ОСОБА_2 з 2014 року фактично припинив з ними спілкування, а з 28 серпня 2015 року офіційно перебуває у розшуку, як такий, що ухиляється від виконання вироку суду.
Зважаючи на викладене вище, позивач вважає, що її діти позбавлені можливості відпочинку та оздоровлення, що безумовно суперечить їх інтересам. Крім того, неможливість відвідувати родичів та планувати інші поїздки шкодить інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дітей.
Ухвалою судді від 30 листопада 2015 року відкрито провадження у зазначеній справі.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнила заявлені нею позовні вимоги та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Білорусь неповнолітнім дітям - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі їх матері - ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька дітей - ОСОБА_2 на строк з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року, з 28.12.2016 року по 13.01.2017 року, з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року, з 28.12.2017 року по 13.01.2018 року, з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року, з 28.12.2018 року по 13.01.2019 року, з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, з 28.12.2019 року по 13.01.2020 року, про надала до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог від 08.01.2015 року ( а.с. 59 ). Підтримала заявлені та уточнені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Підтвердила обставини, викладені нею в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог. Зазначила, що з відповідачем вони не проживають разом близько 3-х років. Офіційно вони розлучились у 2015 році. На даний час відповідач знаходиться у розшуку, як такий, що ухиляється від виконання вироку суду. ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не забезпечує, з дітьми не спілкується. У Республіці Білорусь проживає її рідний дядько ОСОБА_5, який бажає, щоб їхні родини спілкувались, він хоче зустрічатись зі своїми племінниками. ОСОБА_5 має можливість забезпечити повноцінний відпочинок, профілактичне лікування в дитячому профілакторії в період зимових і літніх шкільних канікул її дітям. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача ОСОБА_2, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду справи, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином та йому направлялись рекомендованим листом судові повістки про виклик до суду за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За даними Городнянського РС УДМС України у Чернігівській області відповідач зареєстрований проживаючим по АДРЕСА_1. Згідно рекомендованих поштових повідомлень про отримання судової повістки ОСОБА_2 двічі був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, в порядку ст. 76 ЦПК України судові повістки були вручені батьку та сестрі відповідача, які знаходились в місці поживання відповідача. У судові засідання відповідач не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив ( а.с. 44, 55 ).
Згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, виходячи з положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідачу ОСОБА_2 належним чином вручено судові виклики і він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради, яка діє в справі як орган опіки та піклування, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином. Начальник відділу служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву від 28.12.2015 року за вих. № 02-07/1826 з проханням розглянути справу без участі їх представника, позов ОСОБА_1 підтримують у повному обсязі ( а.с. 56-57 ).
Частина 4 ст. 169 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частина 2 ст. 224 ЦК України передбачає, що у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 двічі належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення.
Суд, з'ясувавши позицію позивача та третьої особи по суті заявлених позовних вимог, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, надані в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного.
Сторони перебували у зареєстровану шлюбі з 16 вересня 2006 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2015 року шлюб між ними розірвано. Рішення суду набрало законної сили 27.03.2015 року ( а.с. 4, 9 ).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 року в м. Городня Чернігівської області та її батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 11 ).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_12 року в м. Чернігів та його батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 10 ).
За даними Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавленні волі ухиляється від виконання вироку суду та перебуває у розшуку як особа, яка переховується від органів влади ( а.с. 8 ).
ОСОБА_5 являється рідним дядьком ОСОБА_1, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 ( а.с. 4, 6-7 ).
ОСОБА_5 з 27.09.2005 року проживає за адресою : АДРЕСА_2, що підтверджується відповідною довідкою від 16.01.2015 року ( а.с. 5 ).
Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів ), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.
Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. З Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі.
Згідно з п.п. 2 п. 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно із п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Згідно зі ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання, є рівним правом і обов'язком батьків.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Згідно приписів ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дітей за кордон відповідає інтересам та бажанням дітей, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дітей та їх оздоровленню, в той же час позивач позбавлена можливості отримати від відповідача згоду на виїзд дітей за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітніх дітей.
Слід зазначити, що відповідач дозволу на виїзд дітей за межі України не надав, оскільки з сім'єю не проживає, з колишньою дружиною та дітьми стосунків не підтримує, офіційно перебуває у розшуку, що є перешкодою для задоволення малолітніми своїх інтересів.
Відповідно до ст. ст. 212-214 ЦПК України та з урахуванням п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України суд повинен зазначити в рішенні назву держави прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено 1218 грн. 00 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 51 Конституції України, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, ст. ст. 150, 151, 152, 154, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 74, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Білорусь неповнолітнім дітям - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м. Городня Чернігівської області, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцю м. Чернігова, у супроводі їх матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженки м. Городня Чернігівської області, громадянки України, без згоди та супроводу батька дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця м. Городня Чернігівської області, громадянина України, на строк з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року, з 28.12.2016 року по 13.01.2017 року, з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року, з 28.12.2017 року по 13.01.2018 року, з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року, з 28.12.2018 року по 13.01.2019 року, з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, з 28.12.2019 року по 13.01.2020 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
Направити ОСОБА_2, рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення на протязі 3 днів з дня його проголошення і роз'яснити, що він має право на протязі 10 днів з дня отримання його копії подати до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Д.Березовський