Ухвала

іменем україни

14 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ТкачукО.С., розглянувши касаційну скаргуОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 10 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання кредитного договору, додаткової угоди до нього та договору іпотеки недійсними; за позовом ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про визнання кредитного договору, додаткової угоди до нього та договору іпотеки недійсними,

встановив:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кошти у розмірі 220 тис. грн. із сплатою 1,17 % щомісячно. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором банк того ж дня уклав із ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. 18 жовтня 2011 року між ним та банком укладено додаткову угоду до кредитного договору. Посилаючись на те, що перед укладенням спірних договорів банк не попередив його про умови кредитування та загальну вартість кредиту, позивач просив визнати зазначений вище кредитний договір, додаткову угоду до нього та іпотечний договір недійсними.

У квітні 2015 року ОСОБА_7, яка є законним представником ОСОБА_6, звернулась до суду із позовом, посилаючись на те, що зазначені вище договори грубо порушують права її малолітньої дитини, яка фактично проживає у квартирі, що є предметом іпотеки, а задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки будуть підставою для виселення дитини. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати зазначені вище договори недійсними.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 лютого 2016 року, у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшли правильного висновку, що позивач на виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зокрема того, що оспорюваними договорами порушено його права як споживача, а його самого не було повідомлено про умови кредитування, зокрема і сукупну вартість кредиту, оскільки зазначене спростовується підписом позивача на вказаних договорах, з якими він був ознайомлений та погодився на умови, що в них зазначені.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання кредитного договору, додаткової угоди до нього та договору іпотеки недійсними; за позовом ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про визнання кредитного договору, додаткової угоди до нього та договору іпотеки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 10 лютого 2016 року відмовити.

Додані до скарг матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.С.Ткачук