Справа № 539/3324/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

з участю : відповідача за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

представника відповідачів за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом та представника третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-D04/033/2008, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 32 436 доларів США на строк до 14.05.2038 року зі сплатою за користуванням кредитом відсотків в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором.

27 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_1 за даним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-ML-D04/033/2008, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 прийняв на себе зобов»язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов»язань перед кредитором за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 32 436 доларів США.

В порушення вимог закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість за кредитним договором станом на 22.06.2015 року в розмірі 36612,18 доларів США, з яких : 31780,81 доларів США заборгованість по кредиту, 4831,37 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Крім цього, згідно п. 4.1. Кредитного договору у випадку неналежного виконання зобов»язання ОСОБА_1 повинен сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов»язань. Станом на 22.06.2015 року заборгованість по пені складає 98 485,58 доларів США із розрахунку прострочення за 292 дні суми заборгованості станом на 03.09.2014 р. (33727,94 х 0,01 х 292).

Також відповідно до п. 4.1.2. Кредитного договору ОСОБА_1 повинен сплатити штраф в розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов»язань, що становить 36,61 доларів США.

Також відповідно до п. 4.1.3. Кредитного договору ОСОБА_1 повинен сплатити додатково штраф в розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов»язань, що становить 73,22 доларів США.

03.09.2014 року Банком відповідачу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу про погашення заборгованості у 30 денний строк.

В установлений вимогами строк заборгованість за кредитом повернута не була.

На підставі викладеного, позивач ПАТ «ОТП Банк» прохав суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року по кредиту в розмірі 31780,81 доларів США, по відсоткам в розмірі 4831,37 доларів США, по пені в розмірі 98485,58 доларів США, по штрафу в розмірі 36,61 доларів США, по штрафу в розмірі 73,22 доларів США. (а.с. 2-4).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки, мотивуючи свої вимог тим, що згідно договору поруки № SR-ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року він зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 його боргових зобов'язань перед кредитором ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року в повному обсязі таких зобов'язань.

Відповідно до вимог п.3.2 договору поруки, поручитель приймає на себе зобов'язання у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. В п. 4.1 договору поруки вказано, що договір набирає чинності з дати його підписання і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором".

ПАТ "ОТП Банк" направив досудову вимогу №22-2/854918 від 03 вересня 2014 року ОСОБА_1 13 вересня 2014 року цінним листом з описом. Згідно даної вимоги, враховуючи залишення без виконання неодноразових повідомлень про наявність простроченої заборгованості за Кредитним договором, банк вимагав достроково виконати всі зобов'язання за кредитним договором, в тому числі впродовж тридцяти календарних днів з дати відправлення Банком вимоги сплатити всю суму кредиту в розмірі 31805,97 доларів США, та 1921,97 доларів США, пеню в розмірі 3775,41 грн. У випадку залишення вимоги без виконання Банк застеріг про своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку, а також про додаткове стягнення суми всіх збитків.

Дану вимогу ОСОБА_1 отримав 16 вересня 2014 року, про що повідомив його, однак, через брак коштів для негайного дострокового погашення всього кредиту та для погашення заборгованості вони вирішили звернутись до банку з проханням про розірвання договору та про припинення нарахувань по ньому, проте на звернення ОСОБА_1 банк надіслав повторну вимогу про повне виконання умов договору.

Згідно ч. 1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настання (ч.2 ст.252 ЦК України).

За змістом п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п.7 ч.2 цієї статті - припинення правовідношення.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З викладеного вбачається, що направивши ОСОБА_1 13 вересня 2014 року досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, яку ОСОБА_1 отримав 16 вересня 2014 року, кредитор тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання, тобто протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги боржник та поручитель мали строк на виконання основного зобов'язання в повному обсязі, а у кредитора, після настання строку виконання основного зобов'язання кредитором (17 жовтня 2014 року), розпочався шестимісячний строк, протягом якого кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя, однак з позовом до суду банк звернувся лише 31 серпня 2015 року, а строк пред'явлення вимоги до нього, як до поручителя, закінчився 16 квітня 2015 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 вважав, що наявні правові підстави для визнання припиненим договору поруки від 27.05.2008 року, враховуючи, що саме про таке застосування вимог законодавства свідчить Постанова Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року по ц/с №6-1077цс15, правові висновки якої в силу вимог ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказав, що такі ж правові висновки та позицію Верховний Суд України висловив в своїх постановах по цивільних справах №6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-190цс14 від 21 січня 2015 року, №6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-616цс15 від 06 липня 2015 року, №6-1077цс15 від 02 вересня 2015 року, 6-1085цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-933цс15 від 09 вересня 2015 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 прохав суд : визнати припиненим договір поруки № SR-ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року, укладений між ним, ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк». (а.с. 55-59).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.11.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 64).

В судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПАТ «ОТП Банк» не з»явився, направивши до суду заяву, у якій прохав суд позов ПАТ «ОТП Банк» задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити та справу розглядати за відсутності їх представника.

Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_1, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» визнав частково, також вважав, що зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню. Пояснив, що виникла заборгованість за кредитним договором внаслідок різкого коливання курсу долара до гривні, у зв»язку з чим у нього на даний час не має можливості сплачувати кошти за умовами кредитного договору.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» до нього прохав відмовити та задовольнити його зустрічний позов.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за первісним позовом, представник позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом та представник третьої особи ОСОБА_1 за зустрічним позовом ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 прохав відмовити, а позовні вимоги до ОСОБА_1 задовольнити частково, зменшивши розмір нарахованої пені, який значно перевищує саму суму боргу за кредитним договором. Також ОСОБА_3 прохав суд задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, обрунтовуючи зустрічні позовні вимоги обставинами, викладеними у зустрічному позові.

Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково та зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки задовольнити, враховуючи наступне.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі доказів , наданих особами, які беруть участь у справі судом встановлено, що 27 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D04/033/2008, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 32436 доларів США на строк до 14.05.2038 року зі сплатою за користування кредитом відсотків за плаваючою процентною ставкою , що становить фіксований відсоток (у розмірі 5,49% річних) + FIDR, та зобов'язався повернути його не пізніше встановленого строку, в порядку та на умовах, що передбачені цим договором. (а.с. 5-9).

В подальшому, 04.02.2009 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1, 15.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткові договори до кредитного договору від 27 травня 2008 року № ML-D04/033/2008, за № 1, №2, №3 відповідно (а.с. 10-17).

Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 27 травня 2008 року № ML-D04/033/2008 виконав та надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 32436 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості , випискою по особовому рахунку ОСОБА_1, та не заперечується відповідачем ОСОБА_1

В порушення вимог закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого мав прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 03.09.2014 року (а.с. 22).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін; відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами кредитного договору від 27.05.2008 року передбачено право кредитора вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим договором, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів та інших платежів у разі порушення Позичальником строків виконання грошових зобов'язань. (п. 1.9.1. кредитного договору).

Згідно п. 1.9.1. кредитного договору зобов»язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

27 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_1 за даним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-ML-D04/033/2008, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 прийняв на себе зобов»язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов»язань перед кредитором за кредитним договором. (а.с. 19-20).

15.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до договору поруки від 27.05.2008 року № SR-ML-D04/033/2008 (а.с. 21).

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадку такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

03.09.2014 року ПАТ «ОТП Банк» у зв»язку з простроченою заборгованістю станом на 03.09.2014 р. позичальнику ОСОБА_1 було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором за вих. № 22-2/854918, якою позичальника було зобов'язано достроково повернути всю суму заборгованості протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги , а саме суму кредиту в розмірі 31805,97 доларів США, суму процентів в розмірі 1921,97 доларів США, пеню в сумі 3775,41 грн.

Вказана вимога була відправлена відповідачу ОСОБА_1 цінним листом та одержана відповідачем, що визнано ОСОБА_1 в судовому засіданні. (а.с. 22-23).

В установлений вимогами строк заборгованість за кредитом повернута не була.

В порушення вимог закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість за кредитним договором станом на 22.06.2015 року в розмірі 36612,18 доларів США, з яких : 31780,81 доларів США заборгованість по кредиту, 4831,37 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Крім цього, згідно п. 4.1. Кредитного договору у випадку неналежного виконання зобов»язання ОСОБА_1 повинен сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов»язань.

Згідно розрахунку позивача станом на 22.06.2015 року заборгованість по пені складає 98 485,58 доларів США із розрахунку прострочення за 292 дні суми заборгованості станом на 03.09.2014 р. (33727,94 х 0,01 х 292).

Згідно розрахунку позивача відповідно до п. 4.1.2. Кредитного договору ОСОБА_1 повинен сплатити штраф в розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов»язань, що становить 36,61 доларів США.

Відповідно до розрахунку позивача згідно п. 4.1.3. Кредитного договору ОСОБА_1 повинен сплатити додатково штраф в розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов»язань, що становить 73,22 доларів США.

Таким чином, суд вважає, що по справі наявні підстави у позивача вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

Разом із тим, згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне при стягненні з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за даним кредитним договором зазначити гривневий еквівалент стягнення коштів у доларах США станом саме на час ухвалення рішення суду, а саме станом на 27.01.2016 року, виходячи із офіційного курсу НБУ гривні до іноземних валют : 100 доларів США - 2484.8956.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що у складі заборгованості за кредитним договором позивач прохав суд стягнути пеню в розмірі 98 485,58 доларів США, та штрафи в розмірі : 36,61 доларів США та 73,22 доларів США, тобто в іноземній валюті.

Разом із тим, положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», які передбачають можливість виконання договірних зобовязань в іноземній валюті, не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені та штрафу, як видів неустойки.

За таких обставин суму пені та штрафів, заявлені позивачем до стягнення в іноземній валюті, слід перевести в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, навівши відповідний розрахунок в мотивувальній частині рішення, що відповідає вимогам п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» .

Крім цього, представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлено про зменшення розміру пені, оскільки вона значно перевищує розмір спричинених банку збитків, про що надано до суду письмову заяву.

При вирішенні заяви представника відповідача про зменшення пені, суд враховує за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Враховуючи викладене, відповідну заяву представника відповідача, те, що нарахована позивачем пеня 98 485,58 доларів США, як вид неустойки, значно перевищує розмір простроченої заборгованості позичальника та взагалі розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 22.06.2015 року, тобто на день остаточного нарахування боргу, на підставі якого були заявлені позовні вимоги, суд вважає за необхідне зменшити її розмір з 98 485,58 доларів США до 4831,37 доларів США, тобто до суми простроченої заборгованості зі сплати відсотків за кредитним договором.

При цьому суд зазначає, що позивачем на вимогу суду не надано розрахунку про наявний розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту станом на 22.06.2015 року, а як вбачається із додатку №1 до кредитного договору (графіку платежів), за умовами кредитного договору Банком почало включатися до щомісячного платежу погашення боргу по тілу кредиту лише з жовтня 2012 року і у незначних розмірах у порівнянні із погашенням процентів за кредитом.

Як вбачається із наданого на запит суду розрахунку боргу за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 сплачено боргу по кредиту 655,19 доларів США, та боргу по відсоткам в сумі 25551,31 доларів США.

При цьому, при вирішенні питання щодо застосування ч.3 ст. 551 ЦК України відповідно до заяви представника відповідача, суд не враховує суму заборгованості за кредитом, право на дострокове стягнення якої отримав позивач саме у розумінні збитків про які вказано у даній правовій нормі, оскільки вказане право на їх дострокове стягнення позивач отримав відповідно до Закону та умов кредитного договору, а вказані кредитні кошти відповідно до умов договору мали сплачуватися позичальником щомісячно в строк до 14.05.2038 року.

При зменшенні розміру пені в порядку ч.3 ст. 551 ЦК України, суд також враховує, її неспівмірність із розміром простроченого боргу за відсотками, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, передбаченим ст. 3 ЦК України, а саме принципу справедливості, добросовісності та розумності.

З урахуванням викладеного, того, що зменшена судом пеня не підлягає стягненню у іноземній валюті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пеню у розмірі 120 054 грн. 50 коп., виходячи із офіційного курсу НБУ гривні до іноземних валют станом на 27.01.2016 року : 100 доларів США 2484.8956 (4831,37 доларів США х 24.848956).

Також з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року в розмірі 36 612,18 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 27.01.2016 року становить 909 774 грн. 45 коп. (36 612,18 доларів США х 24.848956) та яка складається з : заборгованості за кредитом - 31 780,81 доларів США, заборгованості за відсотками 4831,37 доларів США.

Крім цього, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року по штрафу згідно п. 4.1.2. кредитного договору в сумі 909 грн. 72 коп. (36,61 доларів США х 24.848956), а також з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року по штрафу згідно п. 4.1.3. кредитного договору в сумі 1819 грн. 44 коп. (73,22 доларів США х 24.848956).

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі, якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Разом із тим, враховуючи викладені вимоги Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст. 88 ЦПК України, частковість задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» та відсутність правових підстав до задоволення даних вимог в частині позовних вимог до ОСОБА_2, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 1827 грн. (3654 грн. /2).

Таким чином, суд вважає, що по справі відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та наявні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки, враховуючи наступне.

Так, згідно Договору поруки від 27 травня 2008 року № SR-ML-D04/033/2008, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_2 зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 його зобов'язань перед Кредитором за кредитним договором № ML-D04/033/2008, укладеним 27 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 в повному обсязі зобов'язань.

Відповідно до вимог п.3.2 Договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Згідно п. 4.1. договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором".

Згідно вимоги ПАТ "ОТП Банк" №22-2/854918 від 03 вересня 2014 року, яка була направлена ОСОБА_1 13 вересня 2014 року (а.с. 23) цінним листом, враховуючи залишення без виконання неодноразових повідомлень про наявність простроченої заборгованості за Кредитним договором, банк вимагав достроково виконати всі зобов'язання за кредитним договором, в тому числі впродовж тридцяти календарних днів з дати відправлення Банком вимоги сплатити всю суму кредиту в розмірі 31805,97 доларів США, та 1921,97 доларів США нарахованих процентів. Крім того, Банк вимагав сплатити пеню в розмірі 3775,41 грн. У випадку залишення вимоги без виконання Банк застеріг про своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку, а також про додаткове стягнення суми всіх збитків.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 за власною згодою в якості свідка пояснив, що у вересні 2014 року отримав вимогу Банку від 03 вересня 2014 року та показав її поручителю ОСОБА_2, який сказав йому, що коштів для погашення суми боргу не має та щоб він (ОСОБА_1В.), сам платив борг.

Також допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 за власною згодою в якості свідка пояснив, що у вересні 2014 року ОСОБА_1 показував йому вимогу Банку від 03 вересня 2014 року.

На лист ОСОБА_1 від 20.10.2014 року про неможливість виконувати зобов»язання позичальника за кредитним договором № ML-D04/033/2008, укладеним 27 травня 2008 року, ПАТ «ОТП Банк» у своєму листі від 30.10.2014 року надіслав ОСОБА_1 повторну вимогу про повне виконання умов договору (а.с. 60).

Згідно ч. 1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настання (ч.2 ст.252 ЦК України).

Згідно п.7 ч.2 ст.16 ЦК України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Точної дати отримання ОСОБА_1 вимоги банку від 03.09.2014 року про дострокове повернення кредиту матеріали справи не містять. Разом із тим, матеріали справи містять належні докази факту відправлення даної вимоги позичальнику 13.09.2014 р. цінним листом на адресу відповідача ОСОБА_1 та факту його отримання ОСОБА_1 за цією ж адресою у вересні 2014 року, що зокрема, також підтверджується показання допитаних у якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2, факту направлення до банку листа ОСОБА_1 за вх. (у Банку) 001-25-4/3930 від 20.10.2014 р. щодо неможливості виконання зобов»язань за кредитним договором у зв»язку з фінансовими складнощами на дану вимогу Банку від 03.09.2014 року. (а.с. 60).

З викладеного об'єктивно вбачається, що направивши ОСОБА_1 13.09.2014 року вимогу про дострокове повернення кредиту, яку ОСОБА_1 отримав у вересні 2014 року, кредитор тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання, тобто протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги боржник та поручитель мали строк на виконання основного зобов'язання в повному обсязі, а у кредитора, після настання строку виконання основного зобов'язання, розпочався шестимісячний строк, протягом якого кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя, однак з позовом до суду банк звернувся лише 31.08.2015 (а.с.25), а строк пред'явлення вимоги до ОСОБА_2, як до поручителя, закінчився у травні 2015 року.

Враховуючи викладене, слід прийти до висновку про наявність підстав для визнання припиненим договору поруки № SR-ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, які містяться у Постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року по цивільній справі №6-1077цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Також, у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по цивільній справі №6-53цс14, вказано наступне.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, суди дійшли висновку про те, що у разі застосування частини четвертої статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким, на думку суду, є визначений кредитним договором строк - 26 листопада 2014 року

Однак зазначений висновок не відповідає змісту цих норм.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26 листопада 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.5 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 26 червня 2012 року вимогу, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 28 липня 2012 року.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи наявні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Також у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України із ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року в розмірі 36 612,18 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 27.01.2016 року становить 909 774 грн. 45 коп. та яка складається з : заборгованості за кредитом - 31 780,81 доларів США, заборгованості за відсотками 4831,37 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року по пені в сумі 120 054 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року по штрафу згідно п. 4.1.2. кредитного договору в сумі 909 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року станом на 22.06.2015 року по штрафу згідно п. 4.1.3. кредитного договору в сумі 1819 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 1827 грн.

В задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» в частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненим договору поруки задовольнити.

Визнати договір поруки № SR-ML-D04/033/2008 від 27 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» припиненим.

Стягнути з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_4 Ю. А.