Провадження № 4-с/761/56/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Бешировій Ж.В., Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інни Леонідівни про визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Заявник), 18 листопада 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інни Леонідівни (далі - Державний виконавець) про визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язання вчинити певні дії.

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що Державним виконавцем 12 жовтня 2015 року було винесено постанову про повернення Заявнику судового наказу № 2н-2019/2011, виданому Шевченківським районним судом м. Києва 18 серпня 2011 року, про стягнення з Державного науково-виробничого підприємства «Термохолод» на користь Заявника заборгованості по нарахованій заробітній платі. Заявник зауважив, що при винесенні постанови Державний виконавець посилався на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Заявник не погоджується із такими діями Державного виконавця. Вважає, що Державним виконавцем не вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», необхідних для розшуку майна боржника та задоволення вимог стягувача. Зазначив, що Державний виконавець не взяв до уваги надану підприємством та стягувачем інформацію про наявність майна підприємства за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. Вважає, що його права як стягувача були порушені. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати постанову Державного виконавця від 12 жовтня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконною та зобов'язати Державного виконавця провести всі необхідні дії, спрямовані на виконання судового наказу № 2н-2019/2011 та ухвали Шевченківського районного суду від 19 листопада 2013 року по справі № 761/26857/13-ц.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав. Вимоги, викладені у скарзі, просив суд задовольнити у повному обсязі.

Повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, Державний виконавець у судове засідання не з`явився.

Державним виконавцем подано до суду заперечення на скаргу, де Державний виконавець зазначив, що заходи щодо виявлення майна, належного боржникові, виявились безрезультатними. Виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржника та належне йому майно не розшукано. З цих підстав, керуючись пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з правом повторного пред'явлення до виконання. Вважає скаргу необґрунтованою. Водночас просив суд розглядати справу за відсутності представника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Державного виконавця на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення Заявника, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною 1, абзацом 1 частини 2, частиною 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Судом встановлено, що 18 серпня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ у справі № 2н-2019/2011 про стягнення з Державного науково-виробничого підприємства «Термохолод» на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій заробітній платі у розмірі 27 715 грн. 45 коп., а також витрат, пов'язаних із судовим розглядом справи (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що Заявник звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відновлення виконавчого провадження, вх. № 33/87від 17 грудня 2013 року (а.с. 29).

Суд встановив, що 12 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інною Леонідівною в межах виконавчого провадження ВП № 41271056 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме судовий наказ у справі № 2н-2019/2011 про стягнення з Державного науково-виробничого підприємства «Термохолод» на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій заробітній платі у розмірі 27 715 грн. 45 коп., а також витрат, пов'язаних із судовим розглядом справи, з тих підстав, що заходи щодо виявлення майна, належного боржникові, виявились безрезультатними, а саме в ході проведення виконавчих дій встановлено: згідно відповіді ДАІ за боржником транспортних засобів не зареєстровано; згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстрі відсутні відомості щодо наявності зареєстрованого за боржником нерухомого майна; згідно відповіді Державної податкової служби України боржник має відкриті розрахункові рахунки, на які державним виконавцем накладено арешт; згідно відповідей банківських установ, кошти на рахунках боржника відсутні; вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим. Виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі боржника та належне йому майно не розшукано (а.с. 37).

Суд критично оцінює таке рішення Державного виконавця та вважає, що остання діяла неправомірно з огляду на наступне.

Заявник стверджує, що Державний виконавець, не скориставшись у повному обсязі правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів боржника, на які можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, пункту 3) частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

З матеріалів справи вбачається, що Державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження 04 лютого 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо накладення арешту на все майно, що належить ДНВП «Термохолод», а також 11 березня 2014 року здійснено запит у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та отримано відповідну інформаційну довідку з нього про відсутність майна боржника (а.с. 34, 35).

Крім того, згідно Акту Державного виконавця, останньою було здійснено вихід за адресою місця знаходження боржника, однак розшукати майно боржника не виявилося можливим (а.с. 36).

Однак, судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 в м. Києві, в приміщеннях Експериментально - конструкторського бюро Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій Міністерства регіонального розвитку та будівництва України знаходиться майно Державного науково-виробничого підприємства «Термохолод», а саме основні виробничі фонди, вартість яких складає 29 378 грн. 97 коп., що описане Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та передане на відповідальне зберігання Експериментально - конструкторського бюро Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій Міністерства регіонального розвитку та будівництва України згідно Акту опису майна, складеного 21 квітня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 та Додатку до нього.

Крім того, згідно Наказу № 138 Головного управління з питань майна від 25 квітня 2002 року «Про закріплення основних фондів» за Державним науково-виробничим підприємством «Термохолод» закріплено майно згідно Переліку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Державним виконавцем не використано у повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені в Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року. Виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Суд підтримує та погоджується із твердженням Заявника, що Державним виконавцем розшукано не все майно боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Таким чином, вимоги викладені в скарзі є цілком обґрунтованими, а скарга в цілому є такою, що підлягає задоволенню.

Суд вбачає за можливе визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену 12 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інною Леонідівною в межах виконавчого провадження ВП № 41271056, а також зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Красноштан Інну Леонідівну відновити виконавче провадження № ВП № 41271056 протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, а також здійснити всі необхідні виконавчі дії, направлені на виконання судового наказу № 2н-1564, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 01 серпня 2011 року про стягнення із ДНВП «Термохолод» на користь Заявника заборгованості по нарахованій заробітній платі у розмірі 27 715 грн. 45 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 19 Конституції України, статей 1, 8, 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інни Леонідівни про визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язання вчинити певні дії - з а д о в о л ь н и т и.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інни Леонідівни від 12 жовтня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інну Леонідівну відновити виконавче провадження № ВП 41271056 протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноштан Інну Леонідівну здійснити всі необхідні виконавчі дії, направлені на виконання судового наказу № 2н-1564, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 01 серпня 2011 року про стягнення із Державного науково-виробничого підприємства «Термохолод» на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій заробітній платі у розмірі 27 715 грн. 45 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :