Справа №585/3339/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ганзя О. Д.
Номер провадження 22-ц/788/267/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив визнати припиненим договір поруки № 449/2012-ПФО від 17.12.2012 року, укладений між ним та відповідачем.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.12.2012 року між публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 234/2012-РБФ про надання останньому кредиту в сумі 800000,00 грн. для задоволення споживчих потреб, на строк з 17.12.2012 року по 15.12.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором, між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 449/2012-ПФО від 17.12.2012 року, відповідно до якого позивач зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником ОСОБА_4 за порушення виконання зобов'язання по кредитному договору (п. 1.2. Договору поруки). На думку позивача, у вищевказаному договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору поруки (пункт 5.1. та 5.2 договору поруки), не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. При цьому позивач зазначає, що 15.09.2015 року, відповідач звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до нього та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості по кредиту, пославшись на розрахунок заборгованості по процентах, з якого вбачається, що саме з лютого 2013 року позичальник ОСОБА_4 почав порушувати умови укладеного кредитного договору сплачуючи кредит частково. Тому вважає, що у ПАТ «Укргазбанк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_4 щодо повернення кредиту, починаючи з березня 2013 року протягом наступних 6 місяців, а банк звернувся до суду з відповідним позовом лише 15.09.2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Укргазбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове рішення про задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги загалом зводяться до того, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено щомісячними періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, оскільки позичальник ОСОБА_4 повинен був сплачувати кредит в період з 1-ого по 10-е число кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до ст. 261 ЦПК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦПК України шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, а отже ПАТ «Укргазбанк» прострочив строк звернення з вимогами до ОСОБА_3, оскільки не виконання зобов'язань за кредитним договором почалось з лютого 2013 року, тому договір поруки є припиненим.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник банку вважає рішення законним та обґрунтованим, тому просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не визнав доводи позивача про те, що договір поруки не має визначеного строку дії, оскільки згідно розділу V цього договору цей договір діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Але визнав позов таким, що не підлягає задоволенню, колегія суддів не погоджується з правовим обґрунтуванням відмови у позові виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.12.2012 року ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір №234/2012 РБФ, згідно якого ОСОБА_4 надано кредит у сумі 800000 грн. 00 коп. для задоволення споживчих потреб на строк з 17.12.2012 року по 15.12.2017 року. Графіком зменшення заборгованості по кредиту визначено порядок погашення шляхом внесення щомісячного періодичного платежу до 10 числа кожного місяця (а.с. 9-13).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4, з позивачем 17.12.2012 року був укладений договір поруки, відповідно до п.1.1 цього договору поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником у порядку та умовах викладених у кредитному договорі.

У розділі V договору поруки «строк дії договору» передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і дії до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручиться за нового позичальника. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовиться прийняти належне виконання, запропоноване позичальником або поручителем.

Договір підписаний позивачем і ним не оспорюваний.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що строк дії договору поруки у відповідності до статей 251,252 ЦПК України не визначений.

Але, позивач вимагає визнати поруку припиненою на підставі ст. 559 ч.4 ЦК України, яка передбачає, що у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, при тому, що п.5.2. договору поруки у такому випадку визначено інший строк пред'явлення вимоги - три роки. В цій частині договір поруки в силу ст. 204 ЦК України є правомірним на час судового розгляду.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 629 цього Кодексу визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Аналіз викладених норм матеріального закону дає підстави для висновку, що закріплений ст. 6 ЦК України принцип свободи договору обмежує свою дію дійсними правочинами. Відтак, здійснення передбаченого ст. 6 ЦК України права сторін у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства пов'язане з положеннями Цивільного кодексу України про принципи презумпції правомірності і дійсності правочину, визначені статтями 204, 215 цього Кодексу. Презумпція правомірності правочину передбачає, що правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний проточин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), незважаючи на те, що він суперечить імперативним нормам цивільного законодавства.

У зв'язку з цим умови договору, які відступають від імперативних правил актів цивільного законодавства, є дійсними, поки судом не визнано протилежне.

Отже, у зв'язку з тим, що частиною 4 ст.559 ЦК України визначено припинення поруки у разі якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а договором поруки, укладеного позивачем, цей строк збільшено до трьох років, що є відступленням від положень частини 4 ст.559 цього Кодексу, але через не оспорювання позивачем в цій частині умов договору, колегія суддів визнає, що при розгляді спірних правовідносин слід керуватися умовами розділу V договору поруки, узгоджених сторонами.

Оскільки порушення кредитного зобов'язання ОСОБА_4 почалось з лютого 2013р. і позов про стягнення заборгованості по кредитному договору заявлено банком в судовому порядку в межах 3-х річного строку, встановленого п.5.2. договору поруки, тому відсутні підстави для визнання поруки припиненою стосовно забезпечення кредитного зобов'язання з лютого 2013 року і станом по вересень 2015р.

У зв'язку з тим, що строк повного виконання кредитного договору спливає 15.12.2017р., порука щодо забезпечення виконання кредитного зобов'язання на наступний період також продовжує діяти.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в іншій частині колегія суддів відхиляє.

У зв'язку з тим, що доводи апеляційної скарги частково дають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів відповідно до ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: