Справа № 461/3804/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/267/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Ніткевича А.В., Федоришина А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Першої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту, встановлення факту проживання, ведення спільного господарства та набуття права спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 В апеляційній скарзі стверджують про порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що позивачка безперервно сорок років проживала у спірній квартирі разом з спадкодавцем, як фактична дружина, а тому набула право користування спірною квартирою. Стверджують, що ОСОБА_7 склав заповіт на користь сестри лише щодо дачного будинку, про що повідомив сусідів та інших осіб. Вважають, що волевиявлення ОСОБА_7 полягало в тому, щоб заповісти спірну квартиру ОСОБА_2, і, що спадкодавець трактував заповіт, як такий, що укладений щодо іншого майна, крім спірної квартири, а тому має місце помилка щодо складу спадкового майна в останньому заповіті. Просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 щодо заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити в зв"язку з наступним.

Відповідно до ст.303 ЦПК України при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" ОСОБА_7 15.11.1994 року став власником квартири АДРЕСА_1. (а.с.5)

27.10.2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. (а.с. 6)

28.12.2010 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів ОСОБА_5

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_8, суд обгрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог позивачки.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам та положенням закону.

Так, судом безспірно встановлено, що на момент приватизації квартири ОСОБА_7 позивачка по справі не була зареєстрована в ній, так як місцем реєстрації останньої була квартира АДРЕСА_2. А відтак, висновок суду, що ОСОБА_7 був одноосібним власником квартири і приватизацією вказаної квартири не порушено прав позивачки відповідає положенням ст.3 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно з положеннями ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Виходячи з вказаних положень слід дійти висновку, що правочин, вчинений внаслідок помилки, належить до оспорюваних правочинів, і, що позов про визнання такого правочину недійсним може бути задоволений лише на вимогу сторони, яка діяла під впливом помилки.

Позивачка по справі не є стороною оспорюваного правочину.

Зазначена обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції, однак оскільки відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, та, що в задоволенні вимоги про визнання недійсним заповіту судом відмовлено, колегія суддів вважає, що зазначена обставина не є підставою для скасування рішення.

За таких обставин, суд, з"ясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну оцінку, та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, зазначених в позовній заяві, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

А тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Ніткевич А.В.

Федоришин А.В.