УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Парінової І.К.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_7 про визнання недійсним державного акта та скасування права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3436 га для ведення особистого селянського господарства від 05 березня 1996 року, реєстраційний номер 162, виданий на ім'я ОСОБА_8, скасувати право власності, що виникло в порядку спадкування цієї земельної ділянки, у ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в частині по 1/3 частини цієї земельної ділянки за кожним.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що спірна земельна ділянка належить їй, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 року, яким визнано за кожним із них по 1/3 її частини в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8

Однак виділити кожному у користування частину земельної ділянки, яка б відповідала його частці, та виконати рішення про реальний її розподіл неможливо, оскільки з'ясувалося, що площа земельної ділянки в натурі є меншою, ніж та, що вказана у державному акті спадкодавця.

У зв'язку із наявними розбіжностями, а також відсутністю у державному акті номера рішення про передачу земельної ділянки, позивачка звернулась до Сокільницької сільської ради та дізналась про те, що питання про передачу цієї земельної ділянки ОСОБА_8 у визначеному законом порядку не розглядалось сільською радою та відповідного рішення не приймалось, тому державний акт є фіктивним, таким, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, просила задовольнити позов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково та визнано державний акт недійсним.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені нормипроцесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 право власності по 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 і ці обставини не потребують доказування.

Права позивачки оспорюваним державним актом, виданим на ім'я спадкодавця ОСОБА_8, не порушені і позбавлення права власності на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю в архівах сільської ради рішення про її передачу ОСОБА_8 є неприпустимим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 сільською радою не приймалось, тому державний акт на право власності на неї виданий безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами встановлено, що спірна земельна ділянки площею 0,3436 га розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, призначена для ведення особистого селянського господарства, належала ОСОБА_8 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 05 березня 1996 року на підставі рішення Сокільницької сільської ради народних депутатів від 28 вересня 1994 року зареєстрованого за № 162.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на спірну земельну ділянку, спадкоємцями якої є ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2008 року, за ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 визнано право власності по 1/3 ідеальної частки на цю земельну ділянку.

Із копій протоколів сесій, засідань виконкому, рішень Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за вересень 1994 року вбачається, що прізвище ОСОБА_8 в них не значиться, дані про прийняття рішення про передачу йому у власність спірної земельної ділянки відсутні.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних та земельних.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно встановив обставини справи про те, що право власності на спірну земельну ділянку сторони у справі і ОСОБА_9 отримали на підставі рішення суду від 29 вересня 2008 року про визнання за ними права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8

Разом із тим не врахував, що державний акт на спірну земельну ділянку був виданий спадкодавцю ще 05 березня 1996 року, а отже, не перевірив, чи були при цьому порушені права позивачки, які підлягають захисту, чи була вона учасником відносин з приватизації цієї земельної ділянки ОСОБА_8, не з'ясував, на захист якого її права спрямовані її вимоги, не навів відповідних мотивів.

Не перевірив доводів відповідача щодо цих обставин та висновків суду першої інстанції про те, що державний акт виданий на підставі рішення сільської ради про передачу цієї земельної ділянки ОСОБА_8 і права позивачки не порушені.

Отже, ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та його висновку про відсутність підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на землю, виданого ОСОБА_8 у 1996 році, на підставі якого позивачка отримала у власність у порядку спадкування після його смерті частину земельної ділянки, зробив передчасний висновок про задоволення цих вимог.

Разом із цим не перевірив, чи не порушені ухваленим рішенням про визнання недійсним державного акта права співвласника цієї земельної ділянки ОСОБА_9, яка не залучена до участі у справі, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук І.К. Парінова