АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, позовом третьої особи ОСОБА_5, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_1, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, встановлення порядку користування житловими приміщеннями, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Київська міська рада про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, припинення права спільної часткової власності, зобов'язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_6, третя особа: Київська міська рада про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, припинення права спільної часткової власності, зобов'язання вчинити дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року,

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, в якому просили виділити їм в натурі у спільну часткову власність в рівних частках з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, будинок під літерою «Б», загальною площею 70,5 кв.м., у тому числі житлові кімнати площею 14,4 кв.м., та 9,9 кв.м., у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити частину будинку під літерою «Б», загальною площею 28,4 кв.м. та стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартість майна в сумі 32 775 грн., а на користь ОСОБА_1 - 32 775 грн.

В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_5 позовні вимоги змінили. Просили припинити право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належні їм частки у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, з виплатою останнім відповідної грошової компенсації, а також визнати за ними право власності на вказане домоволодіння в рівних частинах.

24.07.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Київська міська рада, в якому відповідно до вимог ст.364, 365 ЦК України просив виділити йому в натурі 1/6 частку із спільного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а саме приміщення в квартирі №4 в будівлі під літерою «Ш» згідно схеми виділу, зазначеної у додатку №2 до висновку експерта за результами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2014 р.: «4-3» - житлова кімната площею 15,1 кв.м; «4-4» - передпокій площею 10,1 кв.м.; «1-3» - кухня 14,9 кв.м. (нумерація приміщень згідно копії техпаспорту 23.09.2011 р.), загальною вартістю 36 092,67 грн. Припинити право спільної часткової власності щодо виділеної в натурі 1/6 частки вказаного майна та зобов'язати ОСОБА_1 за власний рахунок закласти дверний проріз між приміщеннями «1-2» (коридор) квартири №1 в будівлі літ. «Ц» та приміщенням «1-3» будівлі літ. «Ц» з подальшим штукатуренням з обох сторін стіни.

14.08.2014 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Київська міська рада, в якому відповідно до вимог ст.364, 365 ЦК України просила виділити їй в натурі 1/4 частку із спільного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а саме приміщення в квартирі №6 в будівлі під літерою «Б», без врахування самовільно прибудованих приміщень, згідно схеми виділу, зазначеної у додатку №3 до висновку експерта за результами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2014 р.: «6-4» - кімната площею 17,9 кв.м; «6-5» - кімната площею 14,3 кв.м.; «6-6» - кімната площею 9,8 кв.м., «6-2» - кухня площею 16,1 кв.м.; «6-3» - передня площею 10,5 кв.м., «6-7» санвузол площею 4,1 кв.м. (нумерація приміщень згідно копії техпаспорту 23.09.2011 р.), загальною вартістю 13 883 грн. Припинити право спільної часткової власності щодо виділеної в натурі 1/4 частки вказаного майна та зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_4 шляхом знесення паркану, встановленого на території земельної ділянки за вказаною адресою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про припинення права власності на частки в домоволодінні з компенсацією цієї частки та визнання права власності на частки в домоволодінні, в частині вимог позивача ОСОБА_5 залишено без розгляду.

01.10.2014 р. ОСОБА_5, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», в якому з урахуванням подальших змін відповідно до положень ст. 364, 365 ЦК України просила: припинити право власності ОСОБА_2 на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 7711 грн. ; припинити право власності ОСОБА_3 на частину вказаного домоволодіння, з виплатою їй грошової компенсації у розмірі 11566 грн.; припинити право власності ОСОБА_4 на частину вказаного домоволодіння, з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 11 566 грн.; визнати право власності на майно в домоволодінні по АДРЕСА_2 що складається з житлових будинків літери «Б» з прибудовами, житловою площею 42,2 кв.м., та літери «Ш» з прибудовами житловою площею 15,1 кв.м., сараїв літери «Г», «Д», «Е», «Ж» по плану БТІ від 03.09.2010 р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних долях. Визнати за ОСОБА_5 право власності на інші 5,5% вказаного домоволодіння, що складається з житлових будинків літери «Б» загальною площею 100,3 кв.м., житловою - 42,2 кв.м., літери «Х» загальною площею 184,6 кв.м., житловою 30,2 кв.м., літери «Ч» загальною площею 198,5 кв.м., житловою 34,6 кв.м., літери «Ш» загальною площею 43,8 кв.м., житловою 15,1 кв.м., та споруд різних призначень літери «Г», «Д», «Е», «Ж», «Л», «О», «П», «С», «Т», «Ф», «Ч», «Ю», «Я», «Н», 1-7, І, ІІ. Виділити їй в особисте користування окрему житлову кімнату «6-5» площею 14,3 кв.м., прохідну кімнату «6-6» площею 9,8 кв.м. Виділити для спільного користування (єдиний) санвузол «6-7» площею 4,1 кв.м. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Надлишок грошей, що перевищують розмір компенсації відповідачам в розмірі 3968,5 грн. повернути ОСОБА_5.

02.12.2015 р. ОСОБА_1 змінила позовні вимоги. На підставі ст. 364, 365 ЦК України просила припинити право власності ОСОБА_2 на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 7711 грн.; припинити право власності ОСОБА_3 на частину вказаного домоволодіння, з виплатою їй грошової компенсації у розмірі 11566 грн.; припинити право власності ОСОБА_4 на частину вказаного домоволодіння, з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 11 566 грн.

Визнати право власності на майно в домоволодінні по АДРЕСА_2 що складається з житлових будинків літери «Б» з прибудовами, житловою площею 42,2 кв.м., та літери «Ш» з прибудовами житловою площею 15,1 кв.м., сараїв літери «Г», «Д», «Е», «Ж» по плану БТІ від 03.09.2010 р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних долях.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5,5% вказаного домоволодіння, що складається з житлових будинків літери «Б» загальною площею 100,3 кв.м., житловою -42,2 кв.м., літери «Х» загальною площею 184,6 кв.м., житловою 30,2 кв.м., літери «Ч» загальною площею 198,5 кв.м., житловою 34,6 кв.м., літери «Ш» загальною площею 43,8 кв.м., житловою 15,1 кв.м., та споруд різних призначень літери «Г», «Д», «Е», «Ж», «Л», «О», «П», «С», «Т», «Ф», «Ч», «Ю», «Я», «Н», 1-7, І, ІІ та визнати право власності на інші 5,5% домоволодіння по АДРЕСА_1 і складається з житлових будинків літери «Б», «Х», «Ч», «Ш» та споруд різних призначень літери «Г», «Д», «Е», «Ж», «Л», «О», «П», «С», «Т», «Ф», «Ч», «Ю», «Я», «Н», 1-7, І, ІІ за ОСОБА_5

Надлишок грошей, що перевищують розмір компенсації відповідачам в розмірі 3968,5 грн. повернути ОСОБА_8 Відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено ОСОБА_2 у натурі належну йому на праві власності 1/6 частку із спільного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а саме: виділено в натурі приміщення в квартирі № 4 в будівлі літ. «Ш» згідно схеми виділу, зазначеної у Додатку №2 до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24 квітня 2014 року №3139/13-43/3636/3637/14-43: «4-3» житлова кімната площею 15,1 кв.м.; «4-4» передпокій площею 10,1 кв.м.; «1-3» кухня 14,9 кв.м. (нумерація приміщень згідно копії техпаспорту 23.09.2011 року).

Припинено право спільної частково власності щодо виділеної в натурі 1/6 частку із спільного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2 Зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок закласти дверний проріз між приміщеннями «1-2» (коридор) квартири №1 в будівлі літ. «Ц» та приміщенням «1-3» будівлі літ. «Ц» (нумерація приміщень згідно техпаспорту від 23.09.2011 року) з подальшим штукатуренням з обох сторін стіни.

Позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено ОСОБА_3 в натурі належну їй на праві власності 1/4 частку із спільного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а саме: виділено в натурі приміщення в квартирі №6 в будівлі літ. «Б», без врахування самовільно прибудованих приміщень, згідно схеми виділу, зазначеної у Додатку №3 до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24 квітня 2014 року №3139/13-43/3636/3637/14-43: «6-4» кімната площею 17,9 кв.м., «5» кімната площею 14,3 кв.м.; «6-6» кімната площею 9,8 кв.м.; «6-2» кухня площею 16,1 кв.м.; «6-3» передня площею 10,5 кв.м.; «6-7» санвузол площею 4,1 кв.м. (нумерація приміщень згідно копії техпаспорту 23.09.2011 року).

Припинено право спільної частково власності щодо виділеної в натурі 1/4 частки із спільного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2 по відношенню до ОСОБА_3 шляхом знесення паркану, встановленого ними на території земельної ділянки по АДРЕСА_2. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог та відшкодування судових витрат по справі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги факт набуття нею права власності на 89 % спільного майна, що підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав № 483338234 від 25.11.2015 року, та необґрунтовано вважав вказане майно самовільним будівництвом.

При вирішенні питання про задоволення зустрічного позову судом не взято до уваги обставини, встановлені іншими судовими рішеннями. При цьому частки у спірному майні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були збільшені, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишились взагалі без майна. Судом першої інстанції також порушено процесуальний порядок прийняття зустрічного позову. З урахуванням тієї обставини, що кожному з п'яти співвласників неможливо виділити їх ідеальну частку в домоволодінні, правові підстави для задоволенні зустрічних позовів були відсутні. Враховуючи, що вона є власником 89/100 частин домоволодіння, а спільне користування з відповідачами неможливе, припинення право власності відповідачів не завдасть шкоди, внесена на депозитний рахунок сума є достатньою для здійснення відповідної компенсації, просила ухвалити рішення про задоволення її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржуваним судовим рішенням її фактично позбавлено житла, висновки суду не узгоджуються з іншими рішеннями судів і перешкоджають їх виконанню. Судом не взято до уваги ту обставину, що спільне користування майном є неможливим, відповідачі з родинами мають інше житло. При цьому судом істотно порушено норми процесуального права щодо надання переваг одним доказам над іншими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_10 подані ними апеляційній скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_13 просили апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Задовольняючи вимоги зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння по АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності сторін, а в силу ст. 364 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі своєї частки із майна. При отриманні майна у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їх частки відповідно до укладених договору дарування від 04.08.1988 р. та договору купівлі-продажу від 31.12.1970 р. були конкретно визначені в натурі, попередні власники домоволодіння відповідно до договору від 12.05.1982 року встановили порядок користування цим домоволодінням, що відповідало їх часткам. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №3139/13-43/3636/3637/14-43 від 24.04.2014 р. підтверджується можливість виділення їх часток у натурі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволених зустрічних позовних вимог таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2011 р., позивач ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_14, яка успадкувала дану частину будинку у 1993 р. після ОСОБА_15, є власником 1/6 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.13 т.1).

Третя особа, що заявила самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5, як і ОСОБА_15, успадкували 1/6 частину вказаного домоволодіння ІНФОРМАЦІЯ_1 р. після ОСОБА_16 (а.с.14 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини вказаного домоволодіння на підставі договору дарування від 04 серпня 1988 року, укладеного з ОСОБА_17 (а.с.59 т.2).

Відповідач ОСОБА_3 є власником ј частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 1970 року (а.с.120-121 т.1).

Відповідач ОСОБА_4 є власником ј частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 липня 1983 р. після ОСОБА_18 Домоволодіння складається з двох жилих будинків літера «А» та літера «Б» ( а.с. 57 т. 2).

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників,а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу у натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів від 19.06.1987 р. будинок АДРЕСА_2 визнано таким, що загрожує обвалом, небезпечним для життя мешканців та прийнято рішення про відселення мешканців квартири №3а цього будинку в маневрений фонд (а.с. 85 т.2) .

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів №595 від 23 жовтня 1989 р., у зв'язку з тим, що вказаний будинок довгий час знаходиться у відселеному становищі, виникають причини його незаконного заселення та скоєння злочинів, конфліктів між мешканцями цієї садиби, вирішено розібрати будинок АДРЕСА_2 (а.с.84 т.2).

Встановлено, що на час розгляду справи на земельній ділянці по АДРЕСА_2 знаходяться чотири житлових будинки: літ. «Б», літ. «Ц», літ. «Ш», літ. «Х», з яких житловий будинок літ. «Ц» та житловий будинок літ. «Х» згідно даних паспорта БТІ від 23.09.2011 р. є самовільним будівництвом.

Будівлю під літ. «А» та частину літ. «Б» у вказаному домоволодінні зруйновано. Замість зруйнованих приміщень ( квартири №4-а, №5) в будівлі літ. «Б» самовільно збудовано житлову будівлю літ. «Ц».

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2014 р. №3131/13-43/3636/3637/14-43, на час проведення дослідження приміщення ( квартири №4-а, №5), які згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.1983 р. по АДРЕСА_2 були в користуванні ОСОБА_4, зруйновано.

За умови визначення права власності на самовільну збудовану будівлю під літ. «Ц», або відтворення квартир АДРЕСА_2, може бути розглянуто питання щодо виділення в натурі ј частки домоволодіння за вказаною адресою, що належить ОСОБА_4

Згідно договору дарування від 04.08.1988 р. приміщення квартири №4 жила кімната 14,9 кв.м., під №2 - жила кімната 15.1 кв.м., під №3 - кухня 10,1 кв.м., під №1 - веранда 6,5 кв.м. знаходяться в користуванні ОСОБА_2

При співставленні даних технічних паспортів БТІ від 2.11.1990 р. та від 23.09.2011 р. та згідно проведеного дослідження встановлено, що замість приміщення веранди №1 площею 6,5 кв.м. збудовано приміщення №1 кухні 12,9 кв.м., та приміщення №2 ванни 5,7 кв.м. Перегородку між приміщеннями №1 та №2 зруйновано.

Оскільки приміщення веранди №1 площею 6,5 кв.м. не існує, виділити в натурі 1/6 частину домоволодіння по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 згідно договору дарування від 04.08.1988 р. в повному обсязі не вдається за можливе (а.с.105 т.2).

Виділити в натурі приміщення квартири №4 в будинку літ. «Ш», а саме: №3 житлова площею 15,1 кв.м., №4 передпокій площею 10,1 кв.м., №5 кухня 14,9 кв.м., які належать ОСОБА_2 можливо за умови: закладення дверного вхідного прорізу в приміщення «1-2» коридор квартири №1 в будівлі літ. «Ц» з приміщення «1-3» будівлі літ. «Ц» з подальшим штукатуренням з обох сторін; улаштування прорізу між приміщеннями «1-3» та «4-3»; приміщення «1-3» площею 14,9 кв.м. переобладнати в кухню; провести ремонтні роботи в приміщеннях квартири №4 з дотриманням положень п.2.9, п. 2.14 ДБН В.2.2-15-2005 (а.с.106 т.2).

Виділити в натурі ј частки домоволодіння за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 31.12.1970 року , а саме приміщення квартири №6 в будинку літ. «Б» без врахування самовільно прибудованих приміщень можливо за умови усунення перешкод по проходу по земельній ділянці з квартири АДРЕСА_6 (а.с. 143 т.2).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосовування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (п.6).

Відповідно до висновку №11-26/12 судової будівельно-технічної експертизи від 25 травня 2015 р., розподіл об'єктів нерухомості по АДРЕСА_2, що знаходяться у спільній власності співвласників з виділенням в натурі часток для кожного із співвласників у відповідності їх долям: ОСОБА_5 - 1/6, ОСОБА_1 - 1/6, ОСОБА_2 - 1/6, ОСОБА_3 (ОСОБА_3) - ј , ОСОБА_4 - ј без врахування проведеного в ньому самочинного будівництва неможливий.

На розгляд суду можливо запропонувати один варіант розподілу домоволодіння на три частки.

Загальна площа приміщень, запропоновані до виділу першому співвласникові складає 28,4 кв.м., що н а 11,6 кв.м. більше, ніж належить на 1/6 частки, або на 3,3 кв.м. більше, ніж належить на ј частки.

Загальна площа приміщень, запропоновані до виділу другому співвласникові складає 28,4 кв.м., що на 11,6 кв.м. більше, ніж належить на 1/6 частки, або на 3,3 кв.м. більше, ніж належить на ј частки.

Загальна площа приміщень, запропоновані до виділу третьому співвласникові складає 43,8 кв.м., що на 27 кв.м. більше, ніж належить на 1/6 частки, або на 18,7 кв.м. більше, ніж належить на ј частки (а.с.24-46 т.3).

Враховуючи, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому, провівши виділ часток із майна в натурі двох співвласників спірного домоволодіння, суд першої інстанції безпідставно позбавив інших співвласників права власності на майно.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Бродюк І.Ю. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на підставі заяви ОСОБА_1 вирішено провести державну реєстрацію права власності на будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_7 (а.с.167 т.5).

На підставі вказаного рішення за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 89/100 частин вказаного домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «Х», житлового будинку літ. «Ц», а також частини житлового будинку літ. «Ш» (3- кухня 14,9 кв.м), яка згідно оскаржуваного судового рішення виділена у власність ОСОБА_2 (а.с. 100 т. 5).

Згоду на узаконення, введення в експлуатацію та реєстрацію права власності було отримано лише від ОСОБА_5 ( а.с. 175 т.5).

Судом встановлено, що 04 квітня 2016 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Музиченко О.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на підставі заяви ОСОБА_5 вирішено провести державну реєстрацію права власності на будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_7 (а.с.93 т.5).

На підставі вказаного рішення за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 7/1000 частин вказаного домоволодіння ( а.с. 85 т.5).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухому майно, 7/1000 частин від усього домоволодіння по АДРЕСА_8 складаються: з частини житлового будинку літ. «Б» ( частини кухні 2-16,1 кв.м, частини передпокою 3- 10,5 кв.м., частини житлової 4 -17,9 кв.м., частини житлової 5 - 14,4 кв.м., частини житлової 6 - 9,9 кв.м., частини санвузла 7 -4,1 кв.м.) , частини житлового будинку літ. «Ш» ( частини кухні 1-12,9 кв.м., частини ванні 2 -5,7 кв.м., частини житлової 3 -15,1 кв.м, частини передпокою 4- 10,1 кв.м.), тощо (а.с.96 т.5).

Разом з тим, вказані приміщення оскаржуваним судовим рішенням були виділені у власність ОСОБА_3

З урахуванням зібраних по справі доказів в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовів ОСОБА_2та ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Суд першої інстанції не повно з'ясував всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм належної оцінки, що призвело до ухвалення помилкового рішення, що у відповідності до частини ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про припинення права ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на частки у спільному майні, суд першої інстанції виходив з того, що їх частки не можуть вважатися незначними, таке припинення завдасть шкоди інтересам їх сімей, оскільки в цьому домоволодінні проживають рідні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а внесена сума на депозитний рахунок не відповідає вартості їх часток.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї .

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи № 6-68цс14, який в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

При вирішення вказаного спору необхідно враховувати, що для припинення права власності на частку у майні необхідно дотримуватися принципу пропорційності між переслідуваною метою та позбавленням особи її власності.

При цьому особу може бути позбавлено її власності лише на умовах, передбачених законом, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про те, що спільне володіння та користування спірним майном є неможливим, не може бути достатньою підставою для позбавлення осіб права власності на житло, частки яких не є незначними.

При цьому колегія суддів враховує і ту обставину, що збільшення частки ОСОБА_1 з 1/6 частини до 89/100 частин у праві спільної часткової власності відбулось без отримання згоди інших співвласників майна.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2014 р. №3131/13-43/3636/3637/14-43 ринкова вартість ј частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_9 що належить ОСОБА_4 на час складання висновку становить 1 046 286 грн.

Ринкова вартість 1/6 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в м. Києві, що належить ОСОБА_2 на час складання висновку становить 697 524 грн.

Ринкова вартість ј частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в м. Києві, що належить ОСОБА_3 на час складання висновку становить 1 046 286 грн. (а.с.113 т.2).

З огляду на дійсну вартість спірного майна, яка обрахована з урахуванням ринкової вартості земельної ділянки, на якій воно розташоване, стягнення компенсації за припинення права відповідачів на частки у спільному майні в сумі 30 843 грн. не відповідатиме вимогам розумності та справедливості та завдасть шкоди їх інтересам та членам їх сімей.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено неправильне застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення в частині вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційних скарг і залишення рішення суду першої інстанції у вказаній частині без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 рокув частині з задоволення зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відшкодування судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Київська міська рада про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, припинення права спільної часткової власності, зобов'язання вчинити дії відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Київська міська рада про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, припинення права спільної часткової власності, зобов'язання вчинити дії відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/3273/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.