Справа № 682/3390/15-ц
Провадження № 2/682/76/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Тончук Р.І.,

при секретарі Придачук Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань. Посилається на те, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18.02.2015 року на її користь з ОСОБА_2 стягнуто грошову компенсацію за частину автомобіля в сумі 30357 грн.87 коп. та вартість будівельних матеріалів в сумі 16509 грн., а всього 46866 грн.87 коп. 24.03.2015 року Нетішинський міський суд на виконання цього рішення видав два виконавчі листи. Однак, відповідач рішення суду не виконав, а тому виникли підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних за період з 19.02.2015 року по 10.09.2015 року в сумі 770 грн. 04 коп. та 12841 грн. 52 коп. інфляційних втрат за період з березня по липень 2015 року.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з»явились. Про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. Представником позивачки ОСОБА_3 надана письмова заява про збільшення позовних вимог та розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки. В процесі розгляду справи розмір позовних вимог змінювався двічі і згідно останньої заяви про збільшення позовних вимог позивачка просить стягнути на її користь 3% річних в сумі 1309 грн. 43 коп. за період з 18.02.2015 року по 10.02.2016 року та 15341 грн.26 коп. інфляційних втрат за період з березня 2015 року по лютий 2016 року з врахуванням часткового погашення відповідачем боргу згідно довідки відділу ДВС.

Відповідач ОСОБА_2 позову не визнав, давши пояснення про те, що стягнуту з нього суму він сплачує по мірі можливості, однак, неспроможний сплатити її повністю у більш короткий термін у зв»язку з недостатністю коштів. Інфляційні втрати та 3% річних він позивачці не зобов»язаний сплачувати, а повинен виплатити лише стягнуті судом суми. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 посилаючись на те, що на дані правовідносини положення ст. 625 ЦК України не поширюються, оскільки зобов'язання виникли з правовідносин по поділу майна подружжя, і також просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18.02.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 30357 грн. 87 коп. та 1/2 вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража, в сумі 16509 грн., а всього 46866 грн.87 коп.(а.с.43-45). На виконання цього рішення Нетішинським міським судом 24.03.2015 року видано два виконавчі листи відповідно на суму 30357 грн. 87 коп. та 16509 грн.(а.с.46,47). Згідно повідомлення відділу ДВС Нетішинського міського управління юстиції від 10.02.2016 року рішення повністю не виконане. ОСОБА_2 сплачено: 26.06.2015 року 3608 грн. 18 коп., 14.01.2016 року 627 грн.23 коп., 10.02.2016 року 591 грн.43 коп. Всього на виконання рішення суду сплачено лише 4826 грн.84 коп.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Отже, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18.02.2015 року є обов»язковим для виконання боржником ОСОБА_2.з дня вступу його в законну силу, тобто з зазначеної дати, однак, рішення ним не виконане повністю як в добровільному так і в примусовому порядку .

Відповідно до ст.509 ч.ч. 1 та 2 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно ч. 5 цієї статті цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішення суду.Оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягнуті грошові кошти, то у останнього виникли зобов»язання по їх сплаті, тобто зобов»язання є грошовим.

Це зазначається також у правовому висновку Верховного Суду України в спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов»язання. Розглядаючи справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов»язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов»язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації(плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові).

Згідно наданих представником позивача розрахунків сума інфляційних втрат за період з березня 2015 року по січень 2016 року становить 15341 грн.26 коп., а три проценти річних за період з 19.02.2015 року по 10.02.2016 року становить 1309 грн.43 коп.(а.с.66-67). Розрахунки зроблені вірно з врахуванням сплачених відповідачем сум боргу . Ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Доводи відповідача та його представника про те, що на правовідносини, що склались між сторонами, положення ст. 625 ЦК України не поширюються, безпідставні. Сімейні правовідносини, на наявність яких вони посилаються, існували до винесення судом рішення про поділ спільного майна подружжя, а після постановлення рішення, яким з відповідача на користь позивачки стягнуті грошові кошти, у ОСОБА_2 виникло зобов»язання по їх сплаті, тобто грошове зобов»язання , яке не виконане, а тому підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, що стверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим ПФУ 13.11 2014 року(а.с.18), а тому відповідно до ст..5 ч. 1 п. 9 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення , звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, витрати по сплаті судовому збору повинні бути компенсовані за рахунок держави.

Витрати на правову допомогу підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача, оскільки законом не передбачені пільги інвалідам 11 групи щодо відшкодування таких витрат. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомогою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивачки на правову допомогу в сумі 1612 грн. 26 коп. стверджуються договором про надання правової допомоги від 10.09.2015 року, актом здачі-прийому послуг за цим договором, платіжним дорученням № G0210F ВХО1 від 10.02.2016 року про перерахування зазначеної суми ТОВ «Юридична компанія«Закон права»(а.с.60-62).

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 8,10, 88,212, 213 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задовільнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15341 грн. 26 коп. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 1309 грн. 43 коп.у зв»язку з невиконанням рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1612 грн. 26 коп. Витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами,які не були присутні при його оголошенні, в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий суддя: