Провадження №22-ц/784/1812/16
Головуюча першої інстанції: Лузан Л.В. Провадження Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

2016 року, липня місяця, 25 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

ОСОБА_2

із секретарем: Лівшенком О.С.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24. 06.2016 року, ухвалене за

позовом

ОСОБА_3 до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відділ ДВС або Вознесенський МР ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області), треті особи без самостійних вимог на предмет публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про зняття арешту,

встановила:

19.05.2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Вознесенського МР ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту.

Позивач зазначав, що постановою головного державного виконавця Вознесенського МР ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 19.06.2016 р. у виконавчому провадженні № 45589730 накладено арешт на всі належні йому банківські рахунки, в тому числі на рахунок № 7772 в ПАТ філії АТ «Укрексімбанк» у м. Миколаєві на який надійшла його заробітна плата.

У його вимозі про зняття арешту державним виконавцем відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, а також на порушення його конституційного права на отримання винагороди за працю у звязку з накладеним арештом, просив зняти арешт, накладений на його банківський рахунок, відкритий у ПАТ «Укрексімбанк».

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24. 06.2016 року ухвалено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що судом неналежним чином оцінені докази та невірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) одним з заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Статтею 52 Закону передбачений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Зокрема, згідно ч. 2 даної статті стягнення за виконавчими документами звертається першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Разом с тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові,може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином право на позов про зняття арешту належить особі, яка вважає себе власником арештованого майна, а також заставодержатель у разі накладення арешту на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями ( ч. 4 ст. 54 Закону).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Як третю особу,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення ( ст. Закону).

Що стосується боржника, який вважає, що його права порушені в результаті арешту, то він вправі звернутися зі скаргою відповідно до ст. 383 ЦПК України.

Саме такого змісту розяснення наведені у постановах пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 50950555 в межах якого постановою відділу ДВС від 18.04.2016 р. було накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на імя позивача, в тому числі на кошти, що знаходяться на рахунку № 7772 відкритому у ПАТ «Укрексімбанк», на який надійшла його заробітна плата.

ОСОБА_3А не подавав скарги на дії державного виконавця, а звернувся з відповідною позовною заявою, проте, обираючи такий спосіб захисту, не залучив стягувачів, в інтересах яких накладено арешт та не скористався правом на оскарження дій державного виконавця.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного висновку про залучення позивачем неналежного відповідача, оскільки неправомірність дій органу примусового виконання рішень, на які, як на підставу своїх вимог, посилається боржник має досліджуватись з відповідною правовою оцінкою за правилами передбаченими розділом VII ЦПК України, які передбачають оскарження дій державного виконавця, а не в порядку позовного провадження.

За таких обставин, постановлене у справі рішення про відмову у задоволенні позову є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість висновків суду та наявність підстав для зняття арешту не заслуговують на увагу, оскільки в тих випадках коли здійснено арешт в межах виконавчого провадження відповідно до ст. 32 Закону, то вирішення цього питання досліджується в порядку оскарження дій державного виконавця в межах ст. 82 Закону та розділу VII ЦПК України, в той час як такої скарги ОСОБА_3 не подавав.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути враховані при перегляді рішення, оскільки висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24. 06.2016 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О. І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_2