Справа №591/5415/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/304/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 вересня 2011 року по 03 грудня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, а потім їх шлюб був розірваний. Спільних дітей від шлюбу не мають.

Посилаючись на те, що ще до шлюбу з відповідачкою він придбав деяке майно, що належить йому на праві приватної власності, але на даний час, на його думку, воно знаходиться у квартирі за місцем проживання відповідача, тому ОСОБА_3 просив суд зобовязати відповідача повернути йому з її незаконного володіння наступне майно: столові ложки (у кількості 6 одиниць); столові вилки (у кількості 6 одиниць); чайні ложки (у кількості 6 одиниць); каструлю емальовану на 3 літри (у кількості 2 одиниці); каструлю емальовану на 2,5 літри (у кількості 2 одиниці); каструлю емальовану на 1 літр (у кількості 2 одиниці); каструлю емальовану на 20 літрів; каструлю алюмінієву на 1,5 літри; відро емальоване з кришкою на 12 літрів; відро емальоване на 8 літрів; половники (у кількості 2 одиниці); чайник емальований на 3 літри; сковороду чавунну діаметром 20 см; сковороду металеву діаметром 24 см; масляницю пластикову; ємність для сипучих продуктів (у кількості 2 одиниці); чашку жовту з малюнком на 500 мл; чашку з написом «Медсервіс»; блюдце (у кількості 6 одиниць); друшляк; сахарницю фарфорову; ніж кухонний довжиною 10 см; ніж кухонний довжиною 15 см; ніж кухонний довжиною 20 см; доріжку матерчату довжиною 1,5 м; доріжку матерчату довжиною 2 м; доріжку матерчату довжиною 1 м (у кількості 5 одиниць); доріжку матерчату довжиною 0,5 м; подушку розміром 60х40 см; подушку розміром 40х40 см (у кількості 2 одиниці); ковдру синтепонову.

Крім того, як зауважив ОСОБА_3, під час шлюбу із ОСОБА_5 за спільні сімейні кошти було придбане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності та знаходиться за адресою реєстрації відповідачки у квартирі № 82 по вул. Д. Коротченка, в м. Суми, загальна вартість якого становить 14871 грн.

У звязку із зазначеним та враховуючи, що металопластикові вікна встановлені у вищевказаній квартирі, тому позивач просив провести поділ сумісного майна колишнього подружжя таким чином, щоб виділити йому у власність вікна метало-пластикової конструкції вартістю 4550 грн., а відповідачці, у свою чергу, виділити у власність наступне майно: холодильник двохкамерний 4500 грн.; шафу-купе з дзеркальними частинами 3600 грн.; «жіночий» стіл 800 грн.; праску «Ровента» 150 грн.; дошку для прасування 180 грн.; сковороду «Тефаль» (діаметр 24 см) 200 грн.; кошик для білизни 150 грн.; глибоку тарілку «піала» 400 мл (у кількості 6 одиниць по 5 грн.) 30 грн.; стакан 200 мл (у кількості 6 одиниць по 8 грн.) 48 грн.; бокал коньячний (у кількості 6 одиниць по 12 грн.) 72 грн.; банку скляну 3 л (у кількості 18 одиниць по 4 грн.) 72 грн.; банку скляну 1,5 л (у кількості 6 одиниць по 3 грн.) 18 грн.; лопатку деревяну з прорізами 10 грн.; лопатку деревяну з написом та малюнком 10 грн.; ложку деревяну з написом «Львів» - 10 грн.; велику деревяну ложку 15 грн.; виделку деревяну 5 грн.; сито 20 грн.; скалку деревяну 20 грн.; товкачку і ступку дерев'яні 35 грн.; товкачку металеву 15 грн.; дошку обробну маленьку 10 грн.; дошку обробну велику 20 грн.; банку з притертою кришкою 500 мл 35 грн.; кошик для сміття 20 грн.; домашню консервацію у вигляді компоту 3 л - (у кількості 12 одиниць по 18 грн.) 216 грн.; домашню консервацію у вигляді огірків 1,5 л - (у кількості 6 одиниць по 10 грн.) 60 грн.

Отже, приймаючи до уваги, що на користь колишньої дружини має бути виділено майна на більшу суму, тому позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь грошову компенсацію у вигляді різниці вартості присудженого їй майна, з урахуванням рівності вартості їх часток у спільній сумісній власності, у розмірі 2885,50 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

06 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду і ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2014 року заочне рішення суду було скасовано та призначено справу до подальшого розгляду.

Разом з тим, 02 лютого 2015 року ОСОБА_5 предявила до колишнього чоловіка зустрічний позов, який в подальшому уточнила, та просила суд постановити рішення, яким виділити ОСОБА_3 у власність диван «Комфорт» вартістю 1600 грн., кухонний комбайн «BOCH» вартістю 2000 грн., ноутбук «ASUS» вартістю 4500 грн., мобільний телефон «NOKIA» вартістю 1000 грн., мобільний телефон «MOTOROLA» вартістю 800 грн., фотоапарат «KENON» вартістю 1100 грн., соковижималку «ZELMER» вартістю 1200 грн., стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію в сумі 6100 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя було залишено без розгляду.

Рішенням цього ж суду від 09 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 2700 грн. грошової компенсації вартості спільно придбаного майна, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Однак, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року в даній справі в частині поділу ноутбука «ASUS» скасовано і ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на ноутбук «ASUS» та стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 2250 грн. грошової компенсації вартості вказаного ноутбуку. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2015 року скасовано ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року про залишення позову ОСОБА_3 про поділ майна без розгляду, а матеріали справи за вказаним позовом було повернуто до місцевого суду для продовження розгляду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя у звязку з їх необґрунтованістю.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 29 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, даючи оцінку доказам у справі, послався на покази свідків з боку відповідача, які пояснили, що не бачили у квартирі АДРЕСА_1 належного ОСОБА_3 майна. Однак, як зауважує представник позивача, матеріали справи не містять доказів про те, що сторони наймали саме цю квартиру. Крім того, суд допитав тих свідків без участі позивача та його представника, позбавивши останніх можливості зясувати ряд питань стосовно предмета позову, а також не відклав розгляд справи, про що просив позивач, що позбавило його можливості заявити клопотання про допит свідків з його сторони для спростування, на думку представника позивача, недостовірної інформації.

Також, як наголошується в апеляційній скарзі, суд, відмовивши позивачу у відшкодуванні вартості метало-пластикових вікон, послався на ту обставину, що право власності відповідача на квартиру, в якій ці вікна встановлені, припинено, однак не дослідив, чи виконано судове рішення щодо припинення права відповідачки на частку у вказаній квартирі.

Крім того, представник позивача в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, на безпідставне відхилення його заяви про відвід головуючого судді під розгляду даної справи в суді першої інстанції, перегляд заочного рішення суду неповноважним судом, тобто іншим складом суду, ніж той, що його постановив, а також про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, а також пояснення відповідача ОСОБА_5 і її представника адвоката ОСОБА_6 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з початку 2008 року по 17 вересня 2011 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, а 17 вересня 2011 року вони зареєстрували шлюб, який було розірвано 03 грудня 2013 року (т.1, а.с.8, 218).

Згідно пояснень сторін в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, які співпадають з тими, які вони давали в суді першої інстанції, до реєстрації шлюбу вони проживали спільно за адресою: АДРЕСА_2 разом з матірю ОСОБА_5, а в подальшому орендували квартиру АДРЕСА_1, де мешкали до припинення шлюбних відносин.

За час шлюбу сторони набули майно у вигляді кухонного комбайну «BOCH» вартістю 2000 грн., мобільного телефону «NOKIA» вартістю 1000 грн., мобільного телефону «MOTOROLA» вартістю 1200 грн., соковижималки «ZELMER» вартістю 1200 грн., а також ноутбуку «ASUS» вартістю 4500 грн., що встановлено рішеннями судів від 09 червня 2015 року та від 17 серпня 2015 року (т.1, а.с.224-226, 294-295).

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено в ч.ч.1, 2 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також у ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 СК України йдеться про те, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Отже, виходячи з матеріалів справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу майна, зазначеного в позові, в частині обсягу спільно нажитого майна, часу його придбання і за чиї кошти із колишнього подружжя.

Однак, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач не довів, що вказане ним у позові особисте майно було у нього в наявності на час спільного проживання з відповідачкою, а після того, як він припинив подружні відносини з дружиною, то чи воно залишилось в орендованій ними квартирі, оскільки відповідач заперечує ці обставини , а належних і допустимих доказів для підтвердження зазначеного він не надав, що не вбачається і з показів допитаних в судових засіданнях свідків.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги стосовно зобовязання відповідача повернути позивачу з її незаконного володіння належне тому на праві особистої приватної власності майно із-за необґрунтованості вимоги.

Що стосується вирішення питання про поділ майна, що має бути обєктом права спільної сумісної власності подружжя, то окрім шафи-купе з дзеркальними частинами та висувною системою темного кольору «вільха»; двохкамерного холодильника «Електролюкс», двохкомпресорного, з нижньою морозильною камерою та встановлених у квартирі металопластикових вікон наявність іншого майна на час припинення спільного ведення господарства позивачем не доведена, так як відповідачка обставини цього заперечує, а свідки як з боку відповідачки, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, так і допитаний в апеляційній інстанції за клопотанням позивача свідок ОСОБА_7 цього також не підтвердили.

Більше того, серед наявного майна, як правильно встановлено судом першої інстанції, холодильник «Електролюкс» не може відноситись до спільної власності подружжя, так як відповідно до копії гарантійного свідоцтва за № 825372 був проданий саме ОСОБА_5 26 листопада 2006 року (т.1, а.с.193), тобто ще до спільного проживання з позивачем і є її особистою приватною власністю, що позивачем не спростовано.

Щодо придбання та встановлення у квартирі за місцем реєстрації відповідачки металопластикових вікон, то суд також правильно відмовив у виділі вказаного майна позивачу, як спільно придбаного сторонами за час їх спільного проживання, у звязку з тим, що власниками цієї квартири, невідємною частиною якої є ті пластикові вікна, виступає не відповідачка, а інші особи, що підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2013 року (т.1, а.с.182-183) та іншими доказами (т.1, а.с.11, 49-50).

У питанні поділу такого обєкта спільної сумісної власності подружжя, як шафа-купе, позивач не довів про її наявність на час розгляду справи у когось із колишнього подружжя чи в третіх осіб, так як на його думку, вказане майно має знаходитись у квартирі, де мешкає відповідачка, яка в свою чергу це спростувала і зазначила, що шафу-купе забрав з собою позивач, що підтвердили і свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Також відповідачка не погодилась із запропонованою позивачем оцінкою вартості шафи-купе (3600 грн.), заявивши, що це майно неодноразово розбиралось при перевезенні з місця на місце під час спільного проживання з позивачем, тому його вартість є значно меншою.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів у справі та їх належної оцінки судом першої інстанції, можна дійти висновку, що ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання представника позивача на те, що судом не встановлено місце проживання сторін в орендованій ними квартирі спростовується матеріалами справи, в тому числі і їх поясненнями в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, де вони визнали, що перед тим, як припинити шлюбні відносини, вони разом мешкали у квартирі АДРЕСА_1.

До доводів апеляційної скарги про те, що суд не дослідив питання: чи виконано рішення суду стосовно того, що відповідачка не є співвласником квартири, в якій встановлені металопластикові вікна, колегія суддів відноситься критично, так як підтвердженням цієї обставини слугує рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2013 року про припинення права власності за відповідачкою на 1/3 частину тієї квартири, яке набрало законної сили (т.1, а.с.182-183).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що свідки в суді першої інстанції допитувались без участі позивача та його представника, то вказане не свідчить про помилковість висновків суду про відмову у задоволенні позову за відсутністю для цього підстав, враховуючи і ту обставину, що свідок з боку позивача ОСОБА_7 давав свої покази в суді апеляційної інстанції, яким також була надана відповідна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про розгляд і вирішення справи неповноважним судом та про ухвалення рішення головуючим у справі суддею, якому на законних підставах було заявлено відвід є голослівними, не підкріплені належними фактами, тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Зокрема, обставини розподілу даної справи головуючій судді Шелєховій Г.В. на момент перегляду заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2014 року, яке було ухвалено під головуванням іншого судді, а також про передачу цієї ж справи головуючій судді Шелєховій Г.В. після скасування в апеляційній інстанції 17 серпня 2015 року постановленої під головуванням цього ж судді ухвали від 09 червня 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, - сумнівів у колегії суддів стосовно дотримання при цьому законності не викликають, оскільки підтверджуються матеріалами справи (т.1, а.с.39-42, 47, 49-50, 222-223, 297; т.2 а.с.1), довідкою із Зарічного районного суду м. Суми про результати перевірки розподілу справи з посиланням на відпустку судді Клименко А.Я. з 06 жовтня 2014 року по 19 жовтня 2014 року, Положенням про автоматизовану систему документообігу та витягом з протоколу загальних зборів суддів цього ж суду від 05 квітня 2013 року.

Отже, про розгляд даної справи неповноважним складом суду, на думку колегії суддів, не може йти мова.

Також, з урахуванням матеріалів справи, недоведеними залишились посилання представника позивача в апеляційній скарзі на відвід головуючої судді Шелєхової Г.В. (т.2, а.с.36-37), тому обґрунтованою є ухвала Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року про відмову у задоволенні вказаного клопотання (т.2, а.с.42-43).

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -