Справа №720/1519/16-ц
Провадження: 2/720/793/16.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В.,

сторін по справі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,

- про визнання права на користування житлом, вселення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні житлом,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 1988 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та після одруженя перейшов проживати за її місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Його вселення в житловому будинку відбулось за згодою її батьків матери ОСОБА_7.

Незважаючи на те, що він постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 залишався зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_3.

На початку 2015 року на умовляння дружини ОСОБА_6 він продав батьківській будинок в с. Тарасівці. Новоселицького району та виручені гроші потратив на продовження будівництва будинку в с. Ванчиківці, вул.. Басарабська 39, Новоселицького району.

Залишившись без реєстрації після продажі батьківського будинку продовжував проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.

09 березня 2016 року за позовом ОСОБА_6 рішенням Новоселицького районного суду шлюб між сторонами був розірваний.

Після розірвання шлюбу відповідачі почали створювати умови неможливості спільного проживання в результаті чого він був виселений.

Позивач вважає, що він набув право на проживання в житловий будинок по вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району та просить суд вселити його в даний будинок та зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні даним будинком.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та додатково суду пояснив, що одружився з відповідачем ОСОБА_6 в серпні 1988 року та після весілля за згодою її матері ОСОБА_7 перейшов проживати ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня вул.. З.Космодем»янської 39) с. Ванчиківці, Новоселицького району де прожив до кінця травня 2016 року.

Під час спільного проживання спільними коштами був побудований житловий сарай в якому проживає відповідачка ОСОБА_7 та фактично перебудовано все господарство. Він неодноразово виїхав за кордоном на заробітки. Та всі зароблені гроші вкладалися в переобладнання господарства.

На початку 2015 року на умовляння дружини продав батьківський будинок в с. Тарасівці Новоселицького району та вирученні кошти були потрачені на погашення сімейних боргів та на продовження будівництва господарства.

На даний час він іншого місця проживання не має, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_4, позов не визнав та суду пояснив, що власником житлового будинку по вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району є ОСОБА_7 її право власності підтверджується витягом з реєстру прав власності. Вважає, що ОСОБА_1 мав право на тимчасове проживання оскільки він перебував в шлюбі з ОСОБА_6 яка була членом сімї власника житлового будинку. Вважає, що позивач не вів спільного господарства з відповідачами оскільки мав інше місце реєстрації, тому його твердження про постійне місце проживання з 1988 року по травень 2016 року не визнається.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що знає ОСОБА_1 з 1988 року, оскільки літом цього року він перейшов проживати по сусідству одружившись з ОСОБА_6. Разом прожили в шлюбі до 2016 року. Господарство перебудовували декілька разів.

Свідок ОСОБА_9 - ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 суду показали, що вони проживають по сусідству, ОСОБА_1 проживає в с. Ванчиківці з 1988 року за час його проживання в господарстві по вул.. Басарабська 39 с. Вачиківці, Новоселицького району господарство перебудувалось заново.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він працює головою сільради с. Ванчиківці, Новоселицького району та йому добре відомо факт проживання ОСОБА_1 без відповідної реєстрації на території села в господарстві ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що він є кумнатом позивача. Позивач проживає в господарстві його тещі з кінця 80-х років постійно. Під час спільного проживання він неодноразово виїхав на заробітки. Не проживає в даному господарстві одразу після розірвання шлюбу.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_14 син позивача суду пояснив, що батько зловживав алкогольними напоями із-за чого виникали сварки та скандали але скільки себе знає батько проживав ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно. право власності на житловий будинок по вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району зареєстрована за ОСОБА_7, реєстраційний номер обєкта нерухомості 30, право власності зареєстровано 22.07.2016 року.

Суд вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши надані сторонами докази дійшов висновку, що позов обгрутований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.64 ЖК України, Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст.65 ЖК України, Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 156 ЖК України встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею з ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем перебування є - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік а місцем проживання особи це є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Абзац п'ятий статті 3 в редакції Законів N 1673-VII ( 1673-18 ) від 02.09.2014, N 888-VIII ( 888-19 ) від 10.12.2015 \

Зі змісту вказаних правових норм випливає, що відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови в визнанні права користування жилим приміщенням особі, яка вселилися в нього та проживала як член сімї наймача приміщення.

Отже право на жилу площу породжує не наявність реєстрації, а фактичне постійне проживання особи на цій площі, як член сієї а припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Даний висновок суду узгоджується з розясненням Пленуму Верховного Суду України у п.15 постанові №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до п.9 постанови Пленум Верховного Суду України від 12.04.1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» яка зазначає, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в данному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Суд аналізуючи пояснення сторін, покази свідків, письмові докази у сукупності з викладеними правовими нормами дійшов висновку, що ОСОБА_1 в серпні 1988 року одружившись з ОСОБА_6 та в послідуючому за згодою власника ОСОБА_7 вселившись в житловий будинок по вул.. Басарабська 39 (колишня вул.. З. Космодемянської 39) с. Ванчиківці, Новоселицького району, проживши в цьому житловому будинку без прописки до травня 2016 року, тобто 28 років як член сімї власника, на протязі цього періоду вів спільне господарство, приймав участь у його будівництві та реконструкції, дають суду правові підстави вважати, що ОСОБА_1 набув право на проживання в житловий будинок по вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

Отже суд вважає, що дії відповідачів щодо вчинення перешкод у користуванні житловим будинком є такими що порушують права позивача а тому суд вважає за можливим вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 в житловий будинок за адресою вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району та зобовязати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні житловим будинок за адресою вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

Розясненням Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.13 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо в позовній заяві обєднання дві або більше самостійних вимог майнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Отже суд вважає, що позиція представників відповідача висловлена у судових дебатах, що позивачем заявлено три позовні вимоги а судовий збір сплачено лише за одну суд вважає, що є неправильною, оскільки предметом та підставою заявленого позову є право на проживання яке реалізується шляхом визнання дій відповідачів неправомірними та зобовязання їх не чинити перешкоди у користування жилим приміщенням а тому вони не є самостійними позовними вимогами.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд вважає, що понесені судові витрати позивачем по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 21 коп. підлягають стягненню пропорційно з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст..10,58,59,60,61,174, 208-218, ЦПК України і на підставі ст.64,65,156 ЖК України, ст.33 Конституції України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 право на проживання в житловий будинок за адресою вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 в житловий будинок за адресою вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району та зобовязати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні житловим будинок за адресою вул.. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 551 грн. 21 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Вівчар Г.А.