Справа № 136/2073/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" березня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування, обґрунтовуючи підставність позову тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка проживала в квартирі АДРЕСА_2. Після її смерті відкрилась спадщина. 15 червня 2015 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було заведено спадкову справу № 81/2015 до майна померлої ОСОБА_3 За життя, ОСОБА_3 разом із своїм покійним чоловіком усиновили ОСОБА_2, якого виростили та вивчили. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 та батька відповідача ОСОБА_4, більше 10 років відповідач не навідувався до матері ОСОБА_3, не цікавився її станом здоров'я, її побутом, бажаннями чи стражданнями, незважаючи на те, що батьки доклали усіх зусиль щоб він отримав вищу медичну освіту, мав нерухоме майно. До 2006 року вона, ОСОБА_1, знала ОСОБА_3 лише як сусідку, що проживає в одному багатоквартирному будинку. З часом вони стали спілкуватись більше, при цьому, ОСОБА_3 почала скаржитись на свій стан здоров'я та відсутність будь-якої уваги з боку сина. У 2007 році ОСОБА_3 вимушена була звернутись до суду із позовом до сина про примусове стягнення аліментів на її користь. За рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 16.08.2007 року, з відповідача в примусовому порядку стягувались аліменти на утримання ОСОБА_3 та їх стягнення припинено лише, у зв'язку із смертю ОСОБА_3 З жовтня 2007 року вона, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 почали проживати однією сім'єю. Вона готувала для ОСОБА_3 їжу, прала білизну, прибирала, купувала необхідні медикаменти та препарати, забезпечувала їй належне медичне обстеження і лікування, утримувала квартиру, оплачувала різні види платежів та виконувала іншу щоденну роботу, тобто вони жили як сім'я. При цьому, останні сім місяців свого життя ОСОБА_3 була лежачою та потребувала постійного стороннього догляду, який надавала їй саме вона, ОСОБА_1. Ураховуючи наявність факту спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю більше п'яти років , а саме з 2006 року по день її смерті, вона, ОСОБА_1, вважає, що має право на спадкування майна спадкодавця як спадкоємець четвертої черги за законом. У той час як Відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця. Реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку за вище приведених обставин, тобто наявності спадкоємця попередньої черги - відповідача, як сина спадкодавця, вона ОСОБА_1, позбавлена можливості, отож змушена звернутись до суду за захистом її порушених прав обравши спосіб, яким просить суд встановити факт її постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, починаючи з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати її, ОСОБА_1, спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та встановити факт ухилення спадкоємця ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 та усунути його від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, а також просила суд вирішити питання судових витрат, що були понесені нею у зв'язку із наявністю даної цивільної справи.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, доповнивши, що вони підтверджені показами свідків, які допитувались в ході розгляду справи.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, виклавши свою позицію у письмовому запереченні, що додане до матеріалів справи, просили суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору та їх представників, дослідивши докази надані сторонами, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Липовець Вінницької області померла ОСОБА_3, на що вказує свідоцтво про смерть НОМЕР_1. Після її смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна померлої №81/2015, яка була витребувана судом було встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. Своїм правом на спадкування скористався син спадкодавця ОСОБА_2, будучи спадкоємцем першої черги за законом, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини у межах шестимісячного строку.

Як слідує із довідки виданої Липовецькою міською радою 17.06.2015 року за №2634, що додана до матеріалів Спадкової справи №81/2015, покійна ОСОБА_3, 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_2, на день смерті ОСОБА_3 за вказаною адресою інші особи не були зареєстровані та не проживали.

З матеріалів Спадкової справи №81/2015 судом також з'ясовано, що заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини подала ОСОБА_1, бажаючи реалізувати свої спадкові права як спадкоємець четвертої черги за законом, тобто як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами цього спору є цивільно - правовими та стосуються спадкового майна, спадщина відкрилась у період дії ЦК України, відтак до застосування до цих правовідносин підлягають відповідні норми ЦК України, що набрав чинності 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначив, що заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Як убачається із паспортних даних позивача її місце реєстрації значиться : АДРЕСА_1. У той час як постійне місце проживання та реєстрації спадкодавця зазначено: АДРЕСА_2.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 та її адвокатом ОСОБА_5 не було надано належних та допустимих доказів факту проживання позивачки ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини позов в даній частині є необґрунтованим на не підлягає до задоволення. Показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 які були допитані за клопотанням позивача (а.с. 66) дана обставина не доводиться, оскільки жоден з них даного факту не підтвердив. Показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, які підтвердила даний факт, відкидаються судом, як недопустимі докази, оскільки безпосередніми свідками даної обставини вони не були, а про спільне проживання позивачки з покійною ОСОБА_3 їм відомо зі слів позивачки. Крім того показання даних свідків спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 які показали, що твердження позивачки про постійне проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п'ять років до дня її смерті є неправдивими, оскільки покійна проживала одиноко, а позивачка ОСОБА_1 лише останнім часом її доглядала. Покази даних свідків не викликаюсь у суду жодних сумнівів, оскільки вони проживали по сусідству з покійною ОСОБА_3 і було безпосередніми очевидцями подій.

З огляду на вище приведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині встановлення факту постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відповідно визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2, матір'ю ОСОБА_2 є ОСОБА_3. Судом було встановлено, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після її смерті відкрилась спадщина за законом. Отож ОСОБА_2, будучи сином спадкодавця увійшов до першої черги спадкування за законом, спадщину прийняв шляхом подачі заяви у межах шестимісячного строку.

Відповідно до частини 3 статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця потрібно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленою законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази та покази свідків, які були допитані в судовому засіданні судом не було встановлено умисних дій відповідача чи його бездіяльності спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу матері, оскільки в силу сімейних стосунків, які між ними склались на протязі 10 років, остання не вимагала у сина обов'язку забезпечувати їй підтримку та допомогу, окрім стягуваних із нього у примусовому порядку за рішенням суду аліментів на її утримання.

Крім того, оскільки факт постійного проживання позивачки однією сім'єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини не знайшов свого підтвердження, вона не є спадкоємцем четвертої черги за законом, а відтак не вправі вимагати усунення відповідача від спадкування.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем не доведено в розумінні належних та допустимих доказів обставини, що наведені нею у позовній заяві, які стали підставою для звернення до суду із даним позовом, відтак суд дійшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст.88 ЦПК України, а тому в разі відмови в задоволені позову усі судові витрати, що були понесені позивачем та документально підтверджені відносить за її рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст.1224 ч.3, 1259, 1264, 1268, 1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко