Справа № 296/3798/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївський О.П.,

за участю секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в звязку з невиконанням грошового зобовязання,

в с т а н о в и в:

В березні 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просить стягнути суму боргу в розмірі 120 000,00 грн., 1548,49 грн. 3% річних, 20 016,64 грн. інфляційних, 16 550,16 грн. пені та 1 581,16 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.06.2014 року ОСОБА_2 під розписку отримав від позивача грошові кошти в розмірі 120 000,00 грн. зі строком повернення до 13.10.2014 року. Однак у визначений в розписці строк грошових коштів не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що отримані ним за розпискою кошти були йому передані як директору ТОВ «Агросервіс-СВ», в якості оплати консультаційних послуг щодо проведення аналізу місцевості та розробки технічної документації щодо побудови комбікормового заводу та виконання робіт на поставку обладнання, за попередньою усною домовленістю, для фермерського господарства «Ваці», представником якої є ОСОБА_1.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

13 червня 2014 року позивачем ОСОБА_1 передано відповідачу грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. із строком повернення до 13 жовтня 2014 року, що підтверджується розпискою, підписаною відповідачем ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки відповідач грошові кошти, отримані від позивача йому не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 120 000,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 20 016,64 грн. інфляційних за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року та 1 548, 49 грн. 3% річних за період з 13.10.2014 року по 18.03.2015 року.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок інфляційних та нарахування 3% річних, суд дійшов висновку про задоволення вказаних позивачем позовних вимог.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки сторонами в розписці не був встановлений спосіб забезпечення виконання зобов'язання за прострочення позики, то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 550,1 6 грн. пені є безпідставними і вони в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, враховуючи невиконання ОСОБА_2 як позичальником свого обов'язку щодо повернення ОСОБА_1 позичених у нього грошових коштів, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 120 000,00 грн.,20 016,64 грн. інфляційних та 1 548, 49 грн. 3% річних.

Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складаються з судового збору у сумі 1415 грн. 65 коп..

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в судовому засіданні на те, що кошти отримувались ним як директором ТОВ «Агросервіс-СВ», в якості оплати консультаційних послуг щодо проведення аналізу місцевості та розробки технічної документації для побудови комбікормового заводу та виконання робіт на поставку обладнання, за попередньою усною домовленістю, для фермерського господарства «Ваці», оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім цього, такі пояснення відповідача суперечать встановленим в суді обставинам, а саме змісту розписки, добровільне написання якої відповідачем в суді не оспорювалось.

Керуючись ст.ст.536, 546, 547, 549, 551, 625, 1046,1047,1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 120 000,00 грн., 20 016,64 грн. інфляційних нарахувань та 1 548, 49 грн. в якості трьох відсотків річних.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1415 грн. 65 коп..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський