Справа № 318/1251/16-ц Номер провадження №2/318/426/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Васильченка В.В.; при секретарі Крук О.В; за участю: позивачки ОСОБА_1, представниці ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу в Запорізькій області ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однієї сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спільно нажите майно, розподіл спільного нажитого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що вона з 2003 року проживала у ОСОБА_6 у будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знамянка, вул. Леніна, буд. 271. ОСОБА_6 дав згоду на її вселення та реєстрацію. Вони разом вели домашнє господарство, кохали один одного, мали спільний сімейний бюджет, турбувалися один про одного, купували речі (зокрема, придбали: гладильну дошку; праску; часи електронні; пательні; телевізор; кондиціонер; проводку 5 м; 5 курей; 1 півня; 30 відер пшениці; добрива; газові труби; супутникове телебачення; 12 метрів шланг). Після його смерті вона звернулася до приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського округу Запорізької області із заявою про прийняття спадщини. Позивачка просила суд: встановити факт, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_6 у період з 2003 по 2015 роки; визнати її спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 та визнати житловий будинок № 462 по вул. Леніна в с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл. обєктом спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 1/2 частку на цей будинок.

В судовому засіданні позивачка та її представниця підтвердили обставини викладені у позовній заяві, позовні вимоги просили задовольнити.

Відповідачка позов не визнала у повному обсязі, заперечувала щодо твердження позивачки, що та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з її батьком ОСОБА_6 Суду пояснила, що вона була звичайної найманою працівницею, яка виконувала господарські роботи на дому та по господарству у їхнього батька. Покійний батько ніколи навіть не звертався до неї як до дружини.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення у друкованому засобі масової інформації.

Представник Великознам?янської сілсьської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без їйого участі.

Нотаріус ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши думки учасників провадження, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що з 2003 року ОСОБА_1 проживала у ОСОБА_6 у будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знамянка, вул. Леніна, буд. 271, що підтверджується довідкою № 966 від 25.02.2016 р. (а.с. 71).

27.10.2015 року помер ОСОБА_6 Після його смерті з заявами про прийняття спадщини в якості спадкоємців першої черги за законом звернулися його дочки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ОСОБА_1 також звернулася до приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського округу Запорізької області із заявою про прийняття спадщини як спадкоємиця четвертої черги за законом (а.с. 21-37).

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_1 вперше зявилася у ОСОБА_6 восени 2002 року, проживала у нього в будинку, поралася по господарству, разом з ним купувала побутові речі.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_1 проживала у ОСОБА_6 з осені 2002 року, вони разом працювали, культурно один до одного ставилися, однак дружиною він її не називав, а звертався до неї «Наталія».

Разом з цим суд вважає, що пояснення свідків не є відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними та допустимими доказами та не підтверджують ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільного господарства, участі у витратах по утриманню будинку, купівлі речей чи тощо, оскільки позивачкою не надано на підтвердження цих фактів жодних чеків, квитанцій і т.ін.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 368 ЦК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК).

Лише зареєстрований в органах РАЦСу шлюб породжує правові наслідки.

Перебування громадян у фактичних шлюбних відносинах не тягне жодних правових наслідків законного шлюбу. Майнові відносини, що виникають поміж фактичним подружжям, регулюються ст. 74 СК та нормами про спільну власність, встановленими ЦК України.

Частиною 1 ст. 368 ЦК визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Верховний Суд України у своїй правовій позиції у справі № 6-148цс12 вказав, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

Між тим, позивачкою не доведено, що вона та ОСОБА_6 вели спільне господарство, що в них був спільний бюджет чи вони проводили спільні витрати в тому числі і для придбання того майна, за яким вона просить визнати право власності, а саме, житловий будинок.

Як вбачається з довідок виконкому Великознамянської сільської ради № 4075 від 02.11.2015 р., та № 965 від 25.02.2106 р., що містяться в матеріалах справи ОСОБА_6 був головою домогосподарства та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним ніхто не був зареєстрований (а.с. 36, 74).

Земельна ділянка площею 0,22 га належала на праві власності ОСОБА_9 (а.с. 75).

До вказаних довідок суд ставиться критично. Наявність довідок сільради про те, що позивачка мешкала разом із спадкодавцем та вела з ним спільне господарство нічим не підтверджується. До матеріалів справи не додано жодних актів щодо виходу комісій сільради на місце проживання ОСОБА_6 і встановлення у звязку з цим фактів, про які зазначає у своїй позовній заяві ОСОБА_1 Вказане не свідчить про їхнє проживання однією сім'єю. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю позивачем не надано. Крім того не були надані докази й того, що позивачка і спадкодавець були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Проте, сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за позивачем (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13).

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами усталених стосунків, що притаманні подружжю, позивачкою у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано. Позивачкою так само, не підтверджено факту ведення спільного господарства з відповідачем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, суд вважає, що факти, які мають важливе значення для справи, не підтверджені стороною позивача передбаченими законом доказами, а наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для висновку про доведеність позивачкою певних обставин на підтвердження своїх вимог.

З урахуванням того, що суд не вбачає доказів для встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вимоги про визнання права власності на будинок не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від первісних позовних вимог.

На підставі ст.ст. 15, 16, 368 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 21, 74 СК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 212-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу в Запорізькій області ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однієї сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спільно нажите майно, розподіл спільного нажитого майна залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_10