Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-1101/12 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції про усунення перешкод у користуванні власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Житомирська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позову зазначала, що вона та ОСОБА_2, ОСОБА_7 є власниками та землекористувачами суміжних земельних ділянок. Вона розпочала будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці, а ОСОБА_2 та ОСОБА_7 встановили цегляний паркан внаслідок чого самовільно зайняли частину її земельної ділянки, чим порушили її права як власника землі. Під час розгляду справи було залучено до участі в справі третю особу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції, а також залишено без розгляду первісний позов в частині вимог до ОСОБА_7 Враховуючи вищевикладене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати встановлений цегляний паркан на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності та привести земельну ділянку у придатний для використання стан; зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй самовільно зайняту частину земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0011 га (11 кв.м.), яка належить їй на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.06.2007 року.

13.12.2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила усунути порушення прав землекористувача та землевласника ОСОБА_2 шляхом знесення підвального (цокольного) поверху незакінченого будівництвом житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, по межі із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 та із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 на площі шириною 1 метр від межі вказаного суміжного землекористування та довжиною усієї стіни житлового будинку відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №202/10-2015 від 26.10.2015 року, проведеної експертом ОСОБА_8, за рахунок ОСОБА_1 або за рахунок ОСОБА_2 з подальшим відшкодуванням витрат на його знесення з ОСОБА_1; відновлення стану орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 шляхом знесення самочинно збудованого на ній підвального (цокольного) поверху незакінченого будівництвом житлового будинку площею 2,00 кв.м. (0,0002 га) та приватної земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 шляхом знесення самочинно збудованого на ній підвального (цокольного) поверху незакінченого будівництвом житлового будинку площею 1,2 кв.м. (0,00012 га), по межі із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №202/10-2015 від 26.10.2015 року, проведеної експертом ОСОБА_8, за рахунок ОСОБА_9 або за рахунок ОСОБА_2 з подальшим відшкодуванням витрат на його знесення з ОСОБА_1 Посилається на те, що вона є власником та орендарем земельної ділянки суміжної із земельною ділянкою ОСОБА_1, яка без погодження з нею та без будь-яких дозвільних документів самочинно побудувала цокольний поверх житлового будинку, який частково розташований на її земельних ділянках, які не були відведені ОСОБА_1 для цієї мети.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову є помилковим, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині відмови у задоволенні первісного позову, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в грудні 2005 року між співвласниками жилих будинків по АДРЕСА_2 була укладена угода про порядок використання і розпорядження вказаними земельними ділянками.

Межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 погоджені із суміжними землекористувачами відповідно до протоколу погодження меж земельної ділянки від 17.08.2005 року.

04.05.2007 року ОСОБА_1 за договорм купівлі-продажу набула право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0759 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 22.06.2007 року.

Земельна ділянка площею 0,0500 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2007 року.

Земельна ділянка площею 0,0647 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_5, перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.10.2007 року.

Відповідно до договору оренди землі від 20.08.2009 року земельна ділянка загальною площею 0,0064 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_2 перебуває у користуванні ОСОБА_2 строком 25 років.

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 05.11.2009 року, складеного Держземінспекцією у Житомирській області, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2 самовільно зайняла земельну ділянку площею 70 кв. см. під розміщення частини фундаменту, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 відповідно до договору оренди землі.

Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В п.13 постанови №8 від 30.05.1997 року Пленуму Верховного Суду України „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" роз'яснено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок.

Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише

тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом

авторитетної установи або таким, який має більший досвід

експертної роботи, тощо.

В даній справі проведено три експертизи, а саме судова земельно-технічна експертиза №427/13-25 від 20.01.2014 року, судова земельно-технічна експертиза №245/14-15 від 20.04.2015 року та судова земельно-технічна експертиза №202/10-2015 від 26.10.2015 року.

Суд першої інстанції дав оцінку кожному із трьох висновків з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження та обґрунтовано віддав перевагу висновку №202/10-2015 судової земельно-технічної експертизи від 26.10.2015 року.

Відповідно до висновку №202/10-2015 судової земельно-технічної експертизи від 26.10.2015 року, підвальний (цокольний) поверх незакінченого будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2-а, частково розміщений на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2, та на ділянці, кадастровий номер НОМЕР_3, яка перебуває у спільній власності ОСОБА_2, ОСОБА_6 Площа, яку займає підвальний (цокольний) поверх житлового будинку, на ділянці: кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2, становить 2,0 кв.м. (0,0002 га); кадастровий номер НОМЕР_3, за адресою: АДРЕСА_3 становить 1,2 кв.м. (0,00012 га). Мінімальна відстань від зовнішнього контуру підвального (цокольного) поверху житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2-а до земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, становить 2,3 м. Частина цегляного паркану, який влаштований між ділянкою за адресою: АДРЕСА_2-а та орендованою ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2), є частково зміщений, в результаті чого ОСОБА_2 користується частиною ділянки площею 0,1 кв.м., яка перебуває у власності ОСОБА_1

Враховуючи, те що ОСОБА_2 повинна за цим висновком експертизи зменшити площу свого цегляного паркану на 0,1 кв.м., а тому суд першої інстанції правильно вважав, що це не може бути підставою для його демонтажу та зобов'язання ОСОБА_2 привести земельну ділянку у придатний для використання стан.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не підтвердила належними доказами самовільного зайняття ОСОБА_2 її частини земельної ділянки площею 0,0011 га (11 кв.м.) по АДРЕСА_1, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ч.7 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно п.п.4,5, 22, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6, відповідно до вимог статті 376 ЦК України при розгляді срав зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані ( будуються) на земельній ділянці, що не булла відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа; який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і споруд. Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів про планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Рішенням Житомирської міської ради №887 від 22.11.2007 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проектно-кошторисної документації на будівництво одноквартирного житлового будинку та гаража на власній земельній ділянці заявника АДРЕСА_2-а.

30.07.2008 року управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського серодовища Житомирської міської ради видано архітектурно-планувальне завдання на проектування будівництва одноквартирного житлового будинку та гаража на власній земельній ділянці заявника АДРЕСА_2-а. Відповідно до п.6 розділу «Примітки» архітектурно-планувальне завдання не дає права розпочинати виконання будівельних робіт та освоєння земельної ділянки.

Управління містобудування, архітектури та дизайну міського серодовища Житомирської міської ради в листі №10006-3-12/865/16 від 01.03.2016 року повідомило, що звернень від ОСОБА_1 щодо отримання дозвільних документів на виконання підготовчих та будівельних робіт до управління станом на 01.03.2016 року не надходило.

Проектна документації на об»єкт будівництва по АДРЕСА_2-а в управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського серодовища Житомирської міської ради відсутня, що підтверджується листом управління №476/13 від 22.03.2016 року.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що житловий будинок, який будується ОСОБА_1, а саме підвальний (цокольний) поверх будинку відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, є самочинним будівництвом.

За висновком судової земельно-технічної експертизи №202/10-2015 від 26.10.2015 року мінімальна відстань від зовнішнього контуру підвального (цокольного) поверху житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2-а до земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, становить 2,3 м.

Встановлено, що будівництво житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2-а ОСОБА_1 розпочала в 2008 році. Земельну ділянку загальною площею 0,0064 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_2, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1, ОСОБА_2 отримала в оренду 20.08.2009 року. Тобто, на час укладення договору оренди землі підвальний (цокольний) поверх житлового будинку ОСОБА_1 вже був побудований і відстань від цієї будівлі до земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_5, яка належить на праві власності ОСОБА_2 становить 2,3 м.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що паркан нею був побудований після початку будівництва ОСОБА_1 підвального (цокольного) поверху житлового будинку.

Житомирська міська рада, яка передала в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0064 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_2 не заявляла будь-яких вимог до ОСОБА_10

Матеріали справи не містять доказів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за самочинне будівництво, складення відносно неї відповідних приписів про усунення порушень вимог законодавства та їх невиконання.

З огляду на наведені вимоги закону та обставин справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді