АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/6101/16 Головуючий 1 - інст. - Малюкін Ю.П
Справа № 616/164/16-ц Доповідач -Карімова Л.В.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до директора приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики, стягнення заборгованості по виплаті орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до директора ПСП «Маяк» ОСОБА_6 про визнання недійсним на підставі вимог ст.203,ч.3 ст. 215, ст.ст. 229,230 ЦК України укладеного між ними 22.05.2012 року договору позики на суму 78215 грн. 68 коп.

Також просила стягнути з відповідача - директора ПСП «Маяк» ОСОБА_6 заборгованість по орендній платі: за 2012 р. в сумі 3502 грн. 34 коп., за 2013 р.- 3502 грн. 34 коп., за 2014 р. - в сумі 4000 грн. 49 коп., за 2015 р.- 6946 грн. 72 коп., та розірвати договір оренди належної їй земельної ділянки, укладений 30.01.2008 р. між ПСП «Маяк» та нею, ОСОБА_4

В обґрунтування доводів позову посилалася на те, що 22.05.2012 р. вона оспорюваний договір позики та розписку до нього не підписувала, зазначені в них грошові кошти ( які є вартістю належної їй земельної ділянки) не отримувала, а отримала від відповідача у нотаріальній конторі грошові кошти в розмірі 8400 грн., де оформляла на ім'я ОСОБА_6 заповіт та довіреність.

Зазначала, що 30.01.2008 р. вона уклала з ПСП «Маяк» договір оренди належної їй на праві власності земельної діянки площею 6.7314 га на строк 15 років, але за період 2012-2015 p.p. орендної плати не отримувала, у зв'язку з чим зазначений договір оренди просила розірвати.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав за заявленими підставами, які подалі не змінював.

Представник відповідача ОСОБА_8 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Зазначав, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в простій письмовій формі 22.05.2012 року був укладений договір позики на суму 78215 грн. 68 коп., а сам факт передачі грошей був оформлений розпискою. Оскільки ОСОБА_4 є людиною похилого віку, то з метою гарантії виконання договору, його сторони в той же день уклали нотаріально посвідчений заповіт, яким ОСОБА_4 на випадок смерті заповіла належну їй земельну ділянку ОСОБА_6 та надала нотаріально посвідчену довіреність на виконання певних дій, в тому числі отримання в рахунок погашення заборгованості майбутніх орендних платежів, що ОСОБА_6 подалі й здійснила.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до директора ПСП «Маяк» ОСОБА_9 про визнання недійсним договору позики, стягнення заборгованості по виплаті орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавшивсівимогицивільногосудочинства, вирішив справу згідноіз законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягаєзастосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Між тим оскаржуване рішення суду першоїі нстанціїв повному обсязі не відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні всіх заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю cepii НОМЕР_1 належить земельна ділянка площею 6.7314 га, яка розташована на території Великобурлуцької селищної ради Харківської області.

30 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ПСП «Маяк» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 15 років із зазначенням в п.9 договору умов сплати щорічної орендної плати за землю.

Відповідно до копії договору позики від 22 травня 2012 року фізичні особи: ОСОБА_6 ( позикодавець) передала, а ОСОБА_4 (позичальник) прийняла у власність 78215 грн. 68 коп., які позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою до 31.08.2012 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі йому позики (п.1 договору).

Між тим до копії договору позики надана копія розписки, що надрукована машинописним текстом, відповідно до якої ОСОБА_4 підтверджує факт отримання 22 травня 2012 року від ОСОБА_6 грошової суми в розмірі 78215 грн. 68 коп.

Свої підписи у зазначених документах оспорювалися ОСОБА_4 як в суді першої так і апеляційної інстанції з посиланням на те, що зазначену в них боргову суму вона від ОСОБА_6 не отримувала, а отримувала тільки 8000 гривень.

Вважаючи, що вказаний договір позики містить всі істотні умови, по яким його сторони досягли згоди на момент його укладення, судом першої інстанції зроблений висновок про те, що цей договір відповідає вимогам ст.ст.1046-1049 ЦК України, а позивач ОСОБА_4 не заявляла відповідного клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на предмет підтвердження своїх вимог.

Однак судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_4 заявлений позов не до ОСОБА_6 як фізичної особи - позикодавця за оспорюваним договором позики, а до директора КСП «Маяк» ОСОБА_6, тобто до виконавчого органу юридичної особи - ПСП «Маяк», яка здійснює управління товариством відповідно до ст.ст. 97, 99 ЦК України та пункту 11.1 Статуту ПСП «Маяк».

Відповідно до вимог ст.ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та представники сторін будь-які угоди між ПСП «Маяк» та ОСОБА_4 щодо надання останній позики, не укладалося.

Таким чином директор КСП «Маяк» ОСОБА_6 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 та її представник А ОСОБА_5 ними при розгляді справи в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про заміну первісного відповідача - директора КСП «Маяк» на фізичну особу ОСОБА_6 або про залучення останньої як співвідповідача за вимогам про визнання договору позики недійсним, і такої заміни судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України не відбувалося.

При цьому на порушення вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України судом першої інстанції не було роз'яснено позивачеві вимоги ст. 33 ЦПК України та наслідки не вчинення таких процесуальних дій.

У зв'язку із порушенням районним судом вимог процесуального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 з інших підстав.

Оскільки ОСОБА_4, яка оспорює договір позики, укладений з фізичною особою ОСОБА_6, не заявляла позов до неї, а заявила позов до КСП «Маяк» в особі її керівника - директора ПСП «Маяк» ОСОБА_6, яка не підписувала цей договір як уповноважена особа вказаної юридичної особи, у задоволенні цих вимог ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 22 травня 2012 року видала на ім'я фізичної особи ОСОБА_6 нотаріально посвідчену довіреність на здійснення від її імені будь-яких дій, в тому числі уповноважила ОСОБА_6 отримувати натуроплату та інші нарахування з різних місць від усіх осіб та установ, в тому числі у приватних сільськогосподарських підприємствах, товариствах, розписуватися за неї, сплачувати за неї обов'язкові збори, виконувати за неї дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, які належало б виконати їй, якби особисто займалася цими питаннями (а.с.152-152 зворот).

На підставі зазначеної довіреності ОСОБА_6 отримувала орендну плату, яка нараховувалася у період 2012-2015 роки відповідно до умов договору оренди належної ОСОБА_4 земельної ділянки, що підтверджується розрахунковими квитанціями видачі вищевказаних платежів.

На час отримання ОСОБА_10 орендної плати на підставі довіреності, ОСОБА_4 не скасовувала цю довіреність та не оспорювала її чинність в установленому законом порядку.

Як пояснили в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 позивач не заявляла будь-яких вимог до ОСОБА_6 як повіреної особи, що діяла на підставі довіреності, про повернення отриманих сум орендної плати., і будь-яких судових рішень з цього питання не ухвалювалися.

У зв'язку із зазначеним у суду першої інстанції не було підстав вважати, що ПСП «Маяк» не нараховувалася та не виплачувалася орендна плата ОСОБА_4 за період з 2012 до 2015 року.

Оскільки ОСОБА_4 був заявлений позов про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав не нарахування та несплати їй орендної плати ПСП «Маяк», судом першої інстанції відповідно до вищенаведених обставин та вимог ч.1 ст. 652 ЦК України зроблений правильний висновок про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди землі та задоволення позову ОСОБА_4 в цій частині.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.п .2,3 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовуОСОБА_4 до директора приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог ОСОБА_4 з інших підстав.

В іншій частині рішенняВеликобурлуцького районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді :