АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М.,Шкоріної О.І.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу другого з батьків ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року даний позов задоволено.Надано дозвіл батькові - ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України громадянки України, малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянки України, малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу матері дітей, ОСОБА_2 ,для відпочинку та оздоровлення до:- Об'єднаних Арабських Еміратів у період з 25 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року;- Арабської Республіки Єгипет у період з 29 травня 2016 року по 30 червня 2016 року;- Турецької Республіки у період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду відповідач,діючи через свого представника ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову . Представник відповідачки зазначає,що судом неповно з'ясовано обставини,що мають значення для справи,зокрема позивачем не надано жодних відомостей щодо спроможності батька вивезти дітей за кордон. Крім того, судом не з'ясовано обставини,пов'язані з наявністю спору про визначення місця проживання дітей , а запропоновані позивачем дати виїзду дітей співпадають з періодом навчання у школі. Судом залишено без уваги,що позивач виїжджає за кордон у робочих цілях і не зможе приділяти належної уваги дітям.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав ,наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині,колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги та надаючи дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей сторін разом з батьком за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що метою виїзду за кордон є відпочинок дітей, батько має таку матеріальну можливість, а тимчасовий виїзд дітей не порушує прав відповідача, як їх матері. При встановленні строку виїзду суд виходив з того, що такий буде достатнім для відпочинку та оздоровлення дітей і в той же час не позбавить мати можливості брати участь у вихованні доньок.

З таким висновком погоджується і колегія суддів .

Як убачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2001 року від якого мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2.

На разі діти проживають разом із батьком і перебувають на його утриманні.

Між сторонами виникли правовідносини щодо надання матір'ю згоди на виїзд неповнолітніх дітей за межі України тільки в супроводі батька

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (част.3).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вказаним позовом позивач, діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей і те, що виїзд дітей за межі України носить тимчасовий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дітей чи їх еміграцією і має на меті оздоровлення дітей.

Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей сторін за межі України для тимчасового перебування в ОАЕ,АРЄ або Туреччині судом не встановлено.

В той же час, на думку колегії суддів, відповідач необґрунтовано та з надуманих причин обмежує права позивача на розвиток та організацію оздоровлення та дозвілля дітей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кордон до ОАЕ,АРЄ або Туреччини, без згоди матері, в супроводі батька , відповідатиме інтересам дітей та сприятиме зміцненню їх здоров'я та розвитку. Такий виїзд дітей носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення і не пов'язаний з визначенням місця проживання дітей чи їх еміграцію.

Посилання представника відповідачки на наявність спору про визначення місця проживання дітей не можуть бути прийняті до уваги,оскільки незалежно від того з ким буде визначене місця їх проживання ,обов'язком обох батьків є оздоровлення та розвиток дітей.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що позивач не довів спроможність вивезти дітей на оздоровлення за кордон,оскільки відповідач сама вказує,що позивач часто виїжджає за кордон , у тому числі і по роботі. До того ж наразі діти перебувають на утриманні батька і відповідач не посилається та не доводить не належного їх утримання та забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те,що позивач не зможе приділити дітям належної уваги під час їх спільного відпочинку,ґрунтуються лише на припущеннях відповідача.

Посилання на те,що надаючи дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон,судом не ураховано тієї обставини,що діти ще будуть навчатися в школі, наразі втратили свою значимість з огляду на те,що діти перебувають на літніх канікулах,а можливість оздоровлення їх під час навчального процесу за даним рішенням суду вже втрачена.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 752/3012/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 7820 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.