Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №330/1635/15-ц Головуючий у 1 інстанції Нестеренко Т.В.
Провадження № 22-ц/778/1176/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Осоцького І.І.,

за участі секретаря : Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення сервітуту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення сервітуту.

В позові зазначала, що 05.12.2011 року, ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області в справі № 2-558/2011 року, затверджено мирову угоду від 28.05.2010 року між нею та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, якою за нею визнано право власності, на приміщення № 1 площею 99,2 кв.м., що складає 1/5 частину магазину АДРЕСА_1.

16.07.2012 року її право власності на 1/5 частину магазину АДРЕСА_1, було зареєстроване КП «Якимівське БТІ», що доводить витяг про державну реєстрацію прав № 34839564 від 16.07.2012 року.

20.06.2012р. за договором купівлі-продажу інша частина магазину АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_3, про що зазначено в технічному плані будівлі.

Її приміщення № 1 магазину АДРЕСА_1, сполучається із приміщенням № 8 (літера А-1), яке згідно з експлікацією будівлі є коридором (підсобне приміщення) площею 4,3 кв.м. Дане приміщення № 8 знаходиться у власності ОСОБА_3, разом з іншою частиною будівлі магазину. До ОСОБА_3, попередні власники не чинили їй перепон у користуванні приміщенням № 8 в якості виходу і входу в свою частину магазину, оскільки іншим способом попасти в приміщення № 1 магазину АДРЕСА_1 неможливо.

Однак на теперішній час відповідач чинить їй перепони у доступі до її власності, а саме приміщення № 1 площею 99,2 кв.м., шляхом закриття дверей в приміщенні № 8 та блокування їх замком, від якого у неї ключів не має.

ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем на підставі свідоцтва про державну реєстрацію СПД та здійснює в приміщенні № 1 свою підприємницьку діяльність, шляхом розташування у даному приміщенні свого магазину. Для забезпечення функціонування магазину необхідні електроустановки для електроживлення охолоджуючих, кондиціонера та освітлення. Частина цих електроустановок знаходиться у приміщенні № 8 і крім відсутності проходу до приміщення № 1, вона також не може обслуговувати електроприлади згідно укладеного договору про постачання електричної енергії № 891 від 04.06.2015р. із ВАТ "Запоріжобленерго".

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) можу бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом; - ч. 1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду; -ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів; - ч. З ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Домовленості по встановленню сервітуту, шляхом забезпечення позивачці проходу через приміщення № 8 магазину АДРЕСА_1 до приміщення № 1, вони з відповідачем не в змозі досягти. Іншого ж проходу до приміщення № 1 не має і її право на володіння своїм майном шляхом доступу до нього, може бути відновлене тільки у спосіб встановлення сервітуту на майно відповідача яким є приміщення № 8.

З причини того, що його дії порушують її права власника щодо користування своєю власністю, позивачка змушена звернутись до суду для їх відновлення. Таким чином позивачка просила суд встановити безстроковий та безоплатний сервітут, надавши їй право користування приміщенням № 8 (коридор) магазину АДРЕСА_1, власником якого є відповідач для задоволення потреби проходу до приміщення № 1 магазину АДРЕСА_1, яке знаходиться у її власності, для здійснення підприємницької діяльності та обслуговування електроустановок. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року позов задоволено.

Встановлено безстроковий та безоплатний сервітут, надавши право ОСОБА_4 користування приміщенням №8 (коридор) магазину АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3 для задоволення потреби проходу до приміщення №1 магазину АДРЕСА_1, яке знаходиться у власності ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності та обслуговування електроустановок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 487,20 грн. та витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 2 500 грн., а всього судові витрати в сумі 2 987,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі., яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення сервітуту, суд першої інстанції виходив з того, що без встановлення сервітуту позивачка не має можливості проходу до належного їй на праві власності приміщення та його експлуатації.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За статтею 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Згідно зі статтею 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв»язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачу на праві власності належить 1/5 частка магазину АДРЕСА_1, а саме приміщення площею 99,2 кв.м. Інша частина за договором купівлі-продажу від 20.06.2012р. належить відповідачу ОСОБА_3

Як вбачається з поверхового плану приміщення А-1 прохід до приміщення позивача можливий лише через коридор, який належить відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами позивач з часу набуття права власності користувалася коридором для проходу до свого приміщення. Однак на теперішній час відповідач чинить перешкоди у користуванні, встановив замки і ключів не надав.

Згідно п.2 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування ( сервітут).

Частиною 3 ст. 402 ЦК України передбачено, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує проти встановлення сервітуту, вказуючи при цьому, що позивачка може зробити інший прохід до свого приміщення без необхідності встановлення сервітуту.

Встановлюючи сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 01 грудня 2015 року, встановлено, що з технічної точки зору забезпечити доступ до торгової зали позивача площею 99,2 кв.м. без проходу по коридору №8, який належить відповідачу, без технічного переобладнання, неможливо.

Встановивши зазначені вище обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку про встановлення на користь ОСОБА_4 безстрокового безоплатного сервітуту у вигляді права користування приміщенням №8 (коридор) магазину АДРЕСА_1, власником якого є відповідач для проходу до свого приміщення, площею 99,2 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності та обслуговування електроустановок, оскільки такий варіант є найменш обтяжливим для відповідача, враховуючи також те, що останнім за його словами зазначений коридор не використовується.

Висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, і закон який їх регулює.

Посилання апелянта на те, що судом не визначено приміщення, яке належить позивачу безпідставні. Так, судом встановлено і сторонами не заперечується, що позивачу на праві власності належить приміщення площею 99,2 кв.м. у спірному магазині. З поверхового плану приміщення магазину А-1 чітко вбачається існування приміщення площею 99,2 кв.м. і прохід до нього лише через коридор №8.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: