Ухвала

іменем україни

22 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ГонтаренкоСвітлана Леонідівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2014 року № 1767, видане приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. на ім'я ОСОБА_2 на вказане домоволодіння з надвірними будівлями в частині 1/8 частини цього домоволодіння з надвірними будівлями. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, на підставі заповіту, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 05 лютого 2009 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3-192, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є його дружина - ОСОБА_2

Майно, на яке ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складається з домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння з надвірними будівлями належало спадкодавцю - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 30 березня 1993 року.

Судом також встановлено, що право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 було набуте у 1993 році та зареєстроване за ОСОБА_6 у комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» під час його перебування у шлюбі з бабою позивача - ОСОБА_7

За змістом ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя належало Ѕ частина спірного домоволодіння.

У вказаному домоволодінні постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_7 (дід та баба позивача) та їхній син ОСОБА_5 (батько позивача). У подальшому, після одруження ОСОБА_5, у цьому будинку постійно проживали та були зареєстровані їх невістка - ОСОБА_8 та онук - позивач по справі - ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину будинку за вищевказаною адресою.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, відповідно до ст. 1261 ЦК України, були чоловік померлої - ОСОБА_6 та її син - ОСОБА_5, які до нотаріальної контори із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини не звертались, проте, постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 3, 5 ст. 1268 ЦК України).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1278 ЦК України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 успадкували по ј частини домоволодіння, але свої спадкові права не оформляли, оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача - ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина на ј частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

На час смерті ОСОБА_5 шлюб між ним та його дружиною вже був розірваний, тому спадкоємцями першої черги за законом були батько померлого - ОСОБА_6 та син померлого - позивач по справі ОСОБА_3 Обидва спадкоємці постійно проживали зі спадкодавцем та були зареєстровані разом із ним, від спадщини не відмовлялися, тому вважаються такими, що успадкували по ⅛ частини спірного домоволодіння.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що на час смерті ОСОБА_6 йому належало не все спірне домоволодіння в цілому, а 7/8 його частин, з яких Ѕ частина - на підставі свідоцтва про право власності від 21 квітня 1993 року, ј частина - у порядку спадкування за законом після смерті дружини, ⅛ частина - у порядку спадкування після смерті сина. Разом з тим, ОСОБА_3 успадкував за законом після смерті батька ОСОБА_5 ⅛ частину домоволодіння по АДРЕСА_1

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко Світлана Леонідівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська