У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання : Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2010 року позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 72 646, 86 грн., а також 726,46 грн. судових витрат по сплаті державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В поданій на заочне рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що 30 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткові угоди № 1 та № 2 до кредитного договору про надання споживчого кредиту, згідно яких продовжено строк повернення кредиту, перенесено строки сплати процентів, змінено схему погашення кредиту та зобов'язано позичальника додатково сплатити комісію. Вважає, що договір поруки є припиненим 30 січня 2009 року на підставі ч. 1 ст. 559 ЦПК України, оскільки вказаними додатковими угодами збільшено відповідальність поручителя без його згоди. Судом не враховано, що позивачем не надано жодних первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, не витребувано та не досліджено платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки що стосуються вказаного кредитного договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч вимог ст. 1054 ЦК України, умов кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що п. 3 додаткової угоди № 1 від 30 січня 2009 року щодо зміни методу нарахування процентів для позикової заборгованості, строків сплати процентів та нарахування додаткової комісії збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що між акціонерним комерційним інвестиційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк"), правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000,00 доларів США, що еквівалентно 43 650,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, з кінцевим терміном повернення 28 травня 2018 року у порядку і на умовах, зазначених у договорі.

29 травня 2008 року АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого позивач як поручитель зобов'язався відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 29 травня 2008 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що кредитор не має права без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

30 січня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору умовами якої перенесено зобов'язання позичальника зі сплати процентів за період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року на період з 01.01.2009 року по 10.01.2014 року без порушень загальних правил сплати черговості погашення зобов'язань за кредитом та визначено кінцевий термін повернення кредиту 28 травня 2028 року (а. с. 58).

Додатковою угодою № 2 від 30 січня 2009 року змінено умови кредитного договору в частині встановлення розміру ануїтентного платежу в сумі 112,14 доларів США; змінено метод нарахування процентів за договором для позичкової заборгованості в національній валюті України - з методу "факт/факт" на метод "факт/360" та визначено обов'язок позичальника сплатити комісію за зміну схеми погашення кредиту в розмірі 1 долар США, яка нараховується і сплачується в день підписання цієї вказаної угоди (а. с. 59).

20 березня 2009 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №207713 від 29 травня 2008 року, якою встановлено розмір ануїтентного платежу в сумі 112,14 доларів США та визначено кінцевий термін повернення кредиту 28 травня 2028 року та (а. с. 60).

Згоди ОСОБА_3 на внесення інших змін і доповнень до основного договору отримано не було, це питання банк із поручителем не погоджував.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що зміни кредитного договору про запровадження додаткової комісії, яка не є борговою сумою, оскільки сплачена боржником під час підписання додаткової угоди і не підлягала в подальшому стягненню з поручителя, а також зміна методу нарахування процентів для позикової заборгованості у національній валюті та перенесення строків сплати процентів, не призвели до збільшення відповідальності поручителя у зв'язку з отриманням кредиту та не є підставною для припинення поруки в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 24 червня 2015 року по справі №6-701цс15.

Разом з тим, поручитель будь-яких заперечень щодо збільшення обсягу його зобов'язань суду не подав, не звертався і з позовними вимогами про визнання договору поруки припиненим та не оскаржував в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: