АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/786/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Ватутінська міська рада про визнання дій незаконними.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Ватутінська міська рада про визнання дій незаконними.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідачами створено громадську організацію, яку вони використовують з метою отримання прибутків шляхом надання послуг кабельного телебачення. Такі дії відповідачів суперечать чинному законодавству, оскільки громадська організація «Патріот» не має відповідної ліцензії на надання послуг кабельного телебачення, не має права отримувати прибуток від своєї діяльності, та відповідачі не сплачують жодних податків. Вказав, що в своїй незаконній діяльності відповідачі використовують майно, належне громаді міста Ватутіне, жителем якого є позивач, зокрема приміщення житлового будинку № 11 по проспекту Дружби в м. Ватутіне, співвласником якого є відповідач, а дозволу на таке використання він не надавав.

Враховуючи наведене просив суд ухвалити рішення, яким визнати дії відповідачів, які полягають у використанні ЧОО «Патріот» для надання послуг кабельного телебачення на території міста Ватутіне незаконними та зобов`язати відповідачів припинити такі дії. Просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідачів.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідачами по справі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 створено громадську організацію (без статуту юридичної особи_ - Черкаська обласна громадська організація «Патріот». Уповноваженою особою (керівником) даної організації є відповідач ОСОБА_11 ОСОБА_1 обставина підтверджується матеріалами справи, а саме витягами з електронного реєстру громадських обєднань (а.с. 33-35).

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 1-2), позивач в обгрунтування позовних вимог вказував, що відповідачі по справі використовують вищевказану громадську організацію «Патріот» з метою отримання прибутку шляхом надання послуг кабельного телебачення в м. Ватутіне Черкаської області, хоча ЧОГО «Патріот» не має відповідної ліцензії, яка надає право надавати послуги кабельного телебачення, не має права отримувати прибуток від своєї діяльності та не сплачує жодних податків. Тому вважає, що дії відповідачів є незаконними та просив суд зобовязати відповідачів припинити такі дії та стягнути з них на свою користь понесені судові витрати.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 185-186), суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх вимог та не доказано, що його права в даному випадку є порушеними. Стягуючи з позивача на користь одного з відповідачів ОСОБА_8 витрати на правову допомогу, районний суд виходив з того, що понесені ОСОБА_8 судові витрати є документально підтверджені, суду надано детальний розрахунок таких витрат, надано докази, що правова допомога надана фахівцем у галузі права, відтак заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з позивача.

В апеляційній скарзі (а.с. 196-197) ОСОБА_6 в обгрунтування її вимог щодо незаконності рішення суду вказував на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків обставинам справи та допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Вважає, що районний суд, обмежившись питанням наявності прав позивача, не надав жодної правової оцінки зазначеним у позові порушенням у діях відповідачів, а отже, вважає, що спір так і залишився не вирішеним. ОСОБА_7 того, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем ОСОБА_8 було надано розрахунок витрат та вважає, що зазначення в договорі обовязків виконавця не є розрахунком фактично понесених витрат. Такий розрахунок зазначається в акті виконаних робіт по факту надання послуг, а не в договорі, коли послуги ще не було надано, тому вважає, що витрати на правову допомогу було стягнуто безпідставно.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання дій незаконними.

В позовній заяві (а.с. 1-2) ОСОБА_6 зазначив, що відповідачі використовують майно, належне громаді м. Ватутіне, жителем якого він є, а саме приміщення багатоповерхових будівель, зокрема й будинку по проспекту Дружби 11, де проживає позивач. Оскільки, він дозволу на використання вказаного будинку не надавав, тому вважає, що порушені його права як жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 та співвласника майна, що дає йому підстави для предявлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорення.

У розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов'язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов'язаних осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у звязку з відсутністю факту порушення відповідного права.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, судом першої інстанції правильно встановлено, що посилання позивача на використання у господарській діяльності ЧОО «Патріот» майна, співвласником якого він є, не доведено належними та допустимими доказами. Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують його право власності на квартиру у будинку по проспекту Дружби, 11, про що апелянт сам ствердив в своїй апеляційній скарзі, визнавши, що квартира належить його матері, а отже її власником позивач не є. Посилання на те, що вказаний будинок є власністю територіальної громади м. Ватутіне, членом якої є позивач, не доводять порушення саме його права.

ОСОБА_7 того, такий висновок районного суду підтверджується тим, що органи, уповноважені на управління майном територіальної громади з позовом про порушення прав не зверталися.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_6 також не надав суду будь-яких обгрунтованих доказів, що саме його права порушені діями ЧОГО «Патріот» по наданню кабельного телебачення в м. Ватутіне, яка не має відповідної ліцензії, яка надає право надавати послуги кабельного телебачення, не має права отримувати прибуток від своєї діяльності та не сплачує жодних податків.

Посилання апелянта на загальні положення законодавства про визнання дій відповідачів неправомірними не доводить обґрунтованість його звернення щодо порушення суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тому суд в даному випадку правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо незаконного стягнення з позивача на користь одного з відповідачів витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає їх також необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що в матеріалах цивільної справи мається договір про надання консультаційних та юридичних (правових) послуг (а.с. 104) укладений між субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 та ОСОБА_8 про надання правової інформаційно-консультативної допомоги по зихисту прав та законних інтересів ОСОБА_8 та квитанція до прибуткового касового ордера № 80 від 03 грудня 2015 року (а.с. 103) про сплату ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 1 000 грн. за надання правової допомоги.

Судом першої інстанції правильно визначено, що детальний розрахунок міститься у зазначеному вище договорі про надання правової допомоги, де зазначено яку суму, і за що замовник оплачує виконавцю.

Тому, в цій частині, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами та наявними матеріалами справи і підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем не надано обгрунтованих та підтверджуючих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

ОСОБА_7 того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Ватутінська міська рада про визнання дій незаконними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :