Справа № 459/2687/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/1453/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», Приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_5, з участю третьої особи: ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року у задоволенні позовних відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що можуть свідчити про одержання позивачем інформації про сукупну вартість кредиту, а також відомості про огляд судом оригіналів інформаційного листа, додатку 2 до договору, та оригіналу споживчого кредиту № 0 від 08.10.2007 року. Звертає увагу, що судом першої інстанції помилково проігноровано і не досліджено суперечність договору про надання споживчого кредиту актам цивільного законодавства.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно до положення ч.4 ст.10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обовязки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України)

Судом встановлено, що 08.10.2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 50178,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів у порядку та на умовах, визначених цим договором, зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше 07.10.2022 року. Відповідно до п.п.1.3.4 позичальник згідно з умовами договору в день видачі кредиту сплачує банку комісію у національній валюті за видачу кредиту у розмірі, еквівалентному сумі 20 доларів США.

Згідно додатку № 2 до зазначеного договору встановлено графік платежів, починаючи з жовтня 2007 року по жовтень 2022 року. (а.с. 42-47)

08 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 0/1, згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №0 від 08 жовтня 2007р. (а.с. 15-17)

Матеріалами справи встановлено, що 08 жовтня 2007р. між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (нерухомого майна), згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 65,4 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м. (а.с. 13-14)

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1). Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у звязку з вчиненням цього правочину (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК істотне значення мають природа правочину, права та обовязки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями статей638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи із змісту ст. ст. 1054,1055 ЦК України слід визнати, що сторонами по справі були узгоджені всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, зміст умов кредитного договору є чітким та зрозумілим для сторін та договір підписаний сторонами Аозивачем та Відповідачем .

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакцій, чинній на час виникнення спірних відносин станом на 13.01.2006 року) (далі Закон № 1023-ХІІ) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору тощо.

Відповідно до ст. 15 Закону № 1023-ХІІ споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману повинні довести особа, яка діяла під впливом обману.

Жодної з чотирьох обовязкових складових обману апелянтом не тільки не доведено, а й взагалі не зазначено, яку саме підставу визначену Законом України «Про захист прав споживачів» слід вважати у спірних правовідносинах оманою.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що позивач отримав перед укладенням договору від банку інформацію згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», тобто сторони погодили усі його істотні умови, форма і зміст договорів відповідають положенням ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суддів України.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману повинні довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Жодної з чотирьох обов»язкових складових обману апелянтом не тільки не доведено, а й взагалі не зазначено, яку саме підставу визначену Законом України «Про захист прав споживачів» слід вважати у спірних правовідносинах оманою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів дійшла до висновку про законність та обґрунтованість рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи та дотримано процедуру її розгляду, встановлену ЦПК України, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_7