ухвала

іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідач у 1989 році уклала шлюб з його сином і як його дружина вселилася у будинок.

У 2009 році відповідач виїхала з цього будинку і з того часу там не проживає. У 2011 році шлюб між його сином ОСОБА_6 та відповідачем розірвано.

Посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не проживає в будинку, але залишилася зареєстрованою в ньому, що впливає на розмір оплачуваних ним комунальних платежів, позивач просив задовольнити його вимоги.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 травня 2012 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 травня 2013 року скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідач періодично виїжджає за межі України. Згідно з відмітками на закордонному паспорті дані виїзди за межі держави регулярні, але на термін не більше ніж 6 місяців.

З 06 грудня 1986 року відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, така ж адреса зазначена за відомостями відділу адресної довідкової роботи ГУУДМС України в Закарпатській області.

Апеляційний суд дійшов висновку, що жодного доказу котрий свідчив би про те, що відповідач вибула зі спірної жилої площі і не використовує її для проживання понад одного року без поважних причин та має інше житло і проживає там, позивач суду першої інстанції та апеляційному суду не надав.

Доводи касаційної скарги щодо того, що відповідач є колишнім членом сім'ї та починаючи з 2009 року вона перестала проживати в будинку позивача, а особистих речей в будинку немає не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк