Справа № 337/481/16-ц
Провадження № 2/337/527/2016р.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
з участю секретаря Гончар В.О.
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому вказала, що 25.12.2015 року відповідно до договору купівлі-продажу відповідач продав позивачу квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до пункту 11 договору, відповідач зобовязався зняти себе з реєстрації із зазначеної квартири в строк до 20.01.2016 року. Проте, до сьогоднішнього дня у квартирі АДРЕСА_2, залишається зареєстрованим відповідач. Просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №133 в будинку №3 по вулиці Новгородська в місті Запоріжжя.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав.
Третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ УМВС України в Запорізькій області надала заяву про розгляд справи за її відсутності, самостійних вимог не заявляє.
У суду є підстави для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 25.12.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 1386 від 25.12.2015 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, є власником квартири АДРЕСА_2.
Відповідно до довідки сектору адресно довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, у квартирі АДРЕСА_3, зареєстрований відповідач ОСОБА_2
Судом встановлено, що відповідач правом власності в спірному приміщенні не володіє, тому доводи позивача суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що не суперечать представленим по справі доказам.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи відповідно до вимог ст.ст. 379, 382 ЦК України може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають можливість використовувати житло для власного проживання, членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права власності на це майно. З втратою права власності втрачається і право користування належним майном.
Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, законні обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 3, 10, 11, 57, 60, 77, 197, 224-233 ЦПК України, ст. 150, 155 ЖК України, ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позовні вимоги задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1), шляхом визнання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн НОМЕР_2) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №133 в будинку №3 по вулиці Новгородська в місті Запоріжжя.
Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів.

Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів.

Суддя: