Справа № 463/3062/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/5765/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 15 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», про стягнення з ОСОБА_3 на корись позивача виплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 497 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 08.01.2014 року між позивачем та ТзОВ «ІЛТА» укладено договір добровільного страхування № 28-0199-01407/1416, предметом якого були майнові інтереси потерпілого, повязані з експлуатацією транспортного засобу «Skoda Fabia 1.4», д.н.з. НОМЕР_1.

17.04.2015 року у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу «ГАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача, та застрахованого транспортного засобу «Skoda Fabia 1.4», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір такого відшкодування становив 15 497 грн. 20 коп. та у встановленому законом порядку був виплачений позивачем. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.07.2014 року винним у ДТП визнано відповідача. Враховуючи своє право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 497 грн. 20 коп. позивач просив стягнути з відповідача в примусовому порядку (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 497 грн. 20 коп., а також 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 141-142).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача (апелянта) на час ДТП була застрахованою у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» та вважає, що судом до спірних правовідносин помилково застосовано Закон України «Про страхування» та судова практика Верховного Суду України, що стосується добровільного страхування, а не положення тих нормативних актів, які регулюють обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників автотранспортних засобів, зокрема Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, а тому вважає, що згідно цього закону шкоду має відшкодовувати страховик (в даному випадку - ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»), а не страхувальник чи особа на вибір позивача.

Вважає, що непредявлення позивачем позовної вимоги до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», як страховика його цивільно-правової відповідальності, є підставою для відмови у позові.

Звертає увагу на те, що Личаківським районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_5 до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» і ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану автомобілю у цьому ж ДТП, встановив обовязок ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» відшкодувати збитки завдані ОСОБА_3 у ході ДТП. (а.с. 157-159).

Апелянт і його представник, будучи своєчасно належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 172-175), в судове засідання не зявилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що 08 січня 2014 року між позивачем та ТзОВ «ІЛТА» було укладено договір добровільного страхування № 28-0199-01407/1416, відповідно до умов якого позивач зобовязався компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля НОМЕР_3 (а.с. 8).

Відтак, між позивачем та ТзОВ „ІЛТА виникли правовідносини, які регулюються Законом України „Про страхування.

17 квітня 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_4,та автомобіля „ГАЗ 2705 під керуванням відповідача ОСОБА_3 Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.07.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП (а.с. 9).

На підставі рахунку від 05 січня 2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 20 травня 2014 року позивачем було проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 15 497 грн. 20 коп. (а.с. 25, 26, 28).

Вище наведені обставини відповідачем (апелянтом) не оспорюються та визнаються, а відтак доказуванню не підлягають (ч.1 ст. 61 ЦПК України).

Згадані 15 497 грн. 20 коп. страхового відшкодування позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на підставі статті 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 27 Закону України „Про страхування, за змістом яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що страховик, який виплатив страхове відшкодування (позивач), має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема - право вимоги до винної особи (відповідача ОСОБА_3Я.) про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, а суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди (відповідача) застрахована, що не позбавляє останнього можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15 та від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15 (а.с. 184-195), які (у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України) мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Личаківського районного суду міста Львова від 15 липня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: