АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1931/16 Справа № 203/946/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 17 610,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. (а.с.120-124)

З таким рішення не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. (а.с.127-134)

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції від 14 серпня 2014 року було залишено без змін.(а.с.184-186)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в частині відшкодування матеріальної шкоди було скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В інших частинах ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року залишено без змін. (а.с.227-229)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди не відповідає вимогам закону.

У справі встановлено, що 08 грудня 2013 року о 15-50 год. на перехресті вул. К. Лібкнехта та вул. Тельмана у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «КАМАЗ 53212», д/н НОМЕР_5, не вжив заходів щодо зменшення швидкості до повної зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованом автомобілем НОМЕР_1, після чого продовжив рух та скоїв зіткнення із зупинившимся трамваєм Т-3 д/н 13-09, чим порушив п.12.3 ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля «КАМАЗ 53212», д/н НОМЕР_5 є ОСОБА_4, а автомобіля НОМЕР_2 - ОСОБА_5

Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні, передбаченого ст. 124 КУпАП, правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.(а.с. 19)

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 09 грудня 2013 року на момент вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) право керування та розпорядження автомобілем НОМЕР_2 було передано позивачеві власником вказаного транспортного засобу.(а.с.7)

На день скоєння ДТП, 08 грудня 2013 року, діяли умови полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/ 4449520, укладеного з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», строк дії якого з 11 вересня 2013 року по 10 вересня 2014 року. Забезпеченим транспортним засобом, згідно вказаного полісу, є автомобіль «КАМАЗ 53212», д/н НОМЕР_5. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн.(а.с.247)

Згідно висновку №1658 експертного дослідження автотоварознавця від 23 грудня 2013 рокувартість транспортного засобу Мерседес-Бенц д/н НОМЕР_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 65 029,79 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля - 89 734,28 грн. З урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди, вартість завданого власнику автомобіля НОМЕР_4 матеріального збитку, була визначена експертом на підставі п.8.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, у розмірі 65 029,79 грн. (а.с.10-13)

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції посилався на те, що висновок експертного дослідження №1658 від 23 грудня 2013 року не містить визначення вартості транспортного засобу Мерседе-Бенц д/н НОМЕР_3 після дорожньо-транспортної пригоди, а тому, при розрахунку розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача, відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив із вартості автомобіля НОМЕР_4 до та після ДТП в розмірі 66411,25 грн. та 48800,65 грн., визначених у аварійному сертифікаті №49/02/14 від 18 лютого 2014 року та дійшов висновку про стягнення із страхової компанії на користь позивача різниці між вказаними сумами у розмірі 17 610,60 грн.

Однак з таким висновком погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції не з'ясував у позивача чи погоджується він на визнання транспортного засобу фізично знищеним, що призвело до неправильного вирішення справи й помилкового застосування норм матеріального закону.

Апеляційним судом встановлено, що позивач згоден на визнання автомобіля фізично знищеним, посилаючись на те, що його ремонт є економічно необґрунтованим та технічно складним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що матеріальний збиток, завданий позивачеві пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП дорівнює вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. А відтак, з урахуванням ліміту відповідальності страховика та заявлених позовних вимог, з ПрАТ«Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 49000 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником страхової компанії було зазначено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 47419,19 грн. (вартість матеріального збитку в сумі 65029,79 грн. за мінусом 17610,60 грн., які були стягнуті зі страхової компанії на користь ОСОБА_2 за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року).

Однак колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи, оскільки вказане заочне рішення не набрало законної сили, так як страховою компанією подана заява про його перегляд.

Як вбачається з тексту заочного рішення, в його основу Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська були покладені висновки, викладені у рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 18 грудня 2014 року.

Між тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року вказану ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в частині стягнення з ПрАТ«Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 17610,64 грн. було скасовано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням положень матеріального закону, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 17610,60 грн. скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 49000 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: