Справа №490/1302/16-ц 21.07.2016
Провадження № 22ц/784/1622/16
У Х В А Л А

21 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про призначення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі, що розглядається за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіної Наталі Миколаївни, ОСОБА_10 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договорів дарування недійсними, визнання недійсним іпотечного договору, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання приватного нотаріуса зняти заборону відчуження майна -,

В С Т А Н О В И Л А:

13 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила в подальшому.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з 30 жовтня 2003 року до дня офіційної реєстрації шлюбу до 1 жовтня 2008 року.

В жовтні 2003 року вони уклали шлюб на батьківщині в Азербайджані за правилами Шаріату, після чого її батьками були подаровані для облаштування сім'ї та передані ОСОБА_5 15 000 доларів, з якими вони разом приїхали до м. Миколаєва на постійне проживання.

Факт проживання однією сім'єю встановлений рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 2 лютого 2016 року.

В перших числах листопада 2003 року ними на зазначені кошти було придбано самочинно збудовані нежитлові приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1

5 листопада 2003 року ними за ці кошти було засновано приватне підприємство «Шафаят», проте чоловік зазначив власником в статуті цього підприємства тільки себе.

28 листопада 2003 року за рішенням виконкому зазначена нерухомість була введена в експлуатацію як адміністративно-побутовий торгівельний комплекс.

Після цього чоловік отримав свідоцтво про право власності на цей комплекс та в статут приватного підприємства «Шафаят» (надалі - ПП «Шафаят») внесено зміни щодо юридичної адреси підприємства, де зазначено АДРЕСА_1

В подальшому вони за спільні кошти подружжя провели реконструкцію придбаних нежитлових приміщень, ремонт та добудову нових приміщень, а також 2 квітня 2004 року придбали земельну ділянку за цією адресою для обслуговування вказаних приміщень, яка була оформлена на ім'я чоловіка.

В 2015 році вона дізналася про те, що чоловік без її дозволу подарував спільне майно - торгівельний комплекс та земельну ділянку ОСОБА_6, а потім це майно було передаровано ОСОБА_7, а в подальшому передано в іпотеку останнім на виконання боргових зобов'язань перед ОСОБА_10

Між тим це майно ніколи реально не передавалася нікому з обдарованих та не вибувало з володіння та користування її родини.

За такого, договір дарування, укладений між її чоловіком та ОСОБА_6, прямо порушує її права та не відповідає положенням ст. 203 ЦК України та ст. 65 СК України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати право спільної сумісної власності подружжя її та ОСОБА_5 на адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс, розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 2 518 кв.м, розташовану за цією ж адресою; визнати недійсним договір дарування вказаного цілісного майнового комплексу, укладений 25 вересня 2010 року між ПП "Шафаят" та ОСОБА_6, та посвідчений приватним нотаріусом Валієвою В.В.; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для обслуговування адміністративно-побутового та торгівельного комплексу по АДРЕСА_1 укладений 25 вересня 2010 року між тими ж сторонами; визнати недійсним іпотечний договір, укладений 22 квітня 2014 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та посвідчений приватним нотаріусом Воєводіною Н.М.; витребувати зазначене спільне майно подружжя з чужого незаконного володіння ОСОБА_7, огли та зобов'язати приватного нотаріуса Воєводіну Н.М. скасувати заборону відчуження зазначеного майна, накладену у зв'язку з посвідченням договору іпотеки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду апеляційної скарги від позивачки ОСОБА_4 надійшло клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизу, з метою визначення вартості адміністративно-побутового та торгівельного комплексу на період його придбання відповідачем у 2003 році та визнання за ним права власності у 2007 році.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, колегія суддів вважає, що призначення такої експертизи є недоцільним, оскільки як стверджували представники сторін після 2007 року зазначена нерухомість зазнавала змін шляхом добудов та перебудов, а тому відсутні підстави для призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Керуючись ст. 143, 144, 150, 168 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В АЛ И Л А :

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про призначення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіної Наталі Миколаївни, ОСОБА_10 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.Б. Кушнірова

О.Я. Мурлигіна