Єдиний унікальний номер 225/6018/15-ц Номер провадження 22-ц/775/464/2016
Головуючий в 1 інстанції: Челюбєєв Є.В.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря: Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «КРАЙ КЕРАМА» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «КРАЙ КЕРАМА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що між ПрАТ «Край Керама» та відповідачем було укладено договір поставки № 1/573-2013 від 10.12.13. Відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставляти на користь покупця(відповідача) товар, а відповідач зобов'язався прийняти товар та сплатити за нього на умовах, визначених в договорі вартість партії товару. На виконання договору ПАТ «Край Керама» було здійснено на адресу відповідача поставку товару на суму 44 839,52грн. Таким чином позивач зобов'язання згідно умов договору виконав у встановлений строк та у повному обсязі. Відповідач всупереч умов договору, порушив його умови та не розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 липня 2015 року складає 44 839,52грн., пеня в сумі 8 063,18 грн., 3% річних в сумі 430,30грн., інфляційні витрати у розмірі 1 8001,54грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ПрАТ «КРАЙ КЕРАМА» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «КРАЙ КЕРАМА» заборгованість за договором поставки в сумі 17 415Б84 грн., пеню у розмірі 1746,36 грн., 3% річних в сумі 87,32 грн., інфляційні витрати у розмірі 454,34 грн. , судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати пов'язані з публікацією оголошення в пресі у сумі 420 грн.

Із вказаним рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 грудня 2015 року та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме:ст.ст. 57,64,179, 185 ЦПК України. Судом не було отримано письмових доказів, які мають суттєве значення для вирішення справи (а саме, не було витребувано ані акт звірки взаємних розрахунків між сторонами, ані копій платіжних документів, якими підтверджується або заперечуються факти оплати відповідачем поставленого товару). В порушення вимог ст.179 ЦПК України ПрАТ «КРАЙ КЕРАМА» був позбавлений можливості ознайомитись з поданими відповідачем письмовими доказами, а отже не мав можливості надати свої письмові докази. Вважає, що відповідач приховав від суду той факт, що у нього була непогашена заборгованість за попередні періоди, яку він сплачував протягом 2014-2015 років, а отже надав суду лише ті документи, які підтверджують факти оплати за поставлений товар лише за період, зазначений в позовній заяві.

Представник позивача ПрАТ «КРАЙ КЕРАМА» в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що між сторонами був укладений договір поставки № 1/573-2013 від 10.12.13 року. (а.с.10-13). Відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язався поставляти на користь покупця товари будівельної кераміки, керамограніту та інші товари для будівельного ринку, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити зазначений товар, відповідно до умов договору та додатків до нього. На виконання умов договору № 1/573-2013 від 10.12.13 року позивачем ПАТ «Край Керама» з 15 жовтня 2014 року почалась поставка товару на загальну суму 63 370,84грн., останній товар був поставлений 18.03.2015 року. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 умов договору поставки, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику повну вартість партії товару в строк передбачений комерційними умовами. Відповідно до комерційних умов до договору поставки № 1/573/2013 оплата вартості поставленої партії товару проводиться протягом 45 днів з дати поставки товару. Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, надавши відповідачу товар в обумовленому розмірі, який він прийняв, що підтверджується копіями видаткових накладних (а.с.15-45).

При цьому з матеріалів справи було встановлено, що відповідачем було сплачено суму за поставлений товар в розмірі 45955,10 гривень, що вбачається з копій квитанцій наданих відповідачем (а.с.151-159). При цьому судом не приймається до уваги квитанція про сплату 9 400 гривень за поставлений товар, так як дана сума сплачена за товар поставлений у травні 2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з вимог ст. 712 ЦК України в якій зазначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач здійснював підприємницьку діяльність з 21.05.2009 року, 26.09.2015 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.53-55) Водночас, у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Припинення підприємницької діяльності відповідачем не звільняє його від виконання взятих на себе зобов'язань. Також суд виходив з вимог ч. 1 ст. 629 ЦК , ст. ст. 526, 610,611 ЦК України та враховуючи суму поставленого позивачем товару, стягнув заборгованість у розмірі 17 415,84грн.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач здійснював підприємницьку діяльність з 21.05.2009 року, 26.09.2015 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.53-55). Водночас, у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013року у справі № 6-125цс13 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, припинення підприємницької діяльності відповідачем не звільняє його від виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений товар у сумі 17 415,84грн., доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судом першої інстанції, додані позивачем до апеляційної скарги платіжні доручення та акт звірки не спростовують висновків суду першої інстанції, крім того в більшій частині не стосуються спірного періоду.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Також вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у вигляді 3% річних, пені та інфляційних витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 2ст. 551 ЦК України розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із ЦК України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Судом першої інстанції встановлено, що договором поставки сторонами було погоджено, що постачальник залишає за собою право застосувати штрафні санкції у разі порушення строків на оплату поставленого товару, а саме штраф у розмірі 10% від суми простроченого зобов'язання та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день невиконання грошового зобов'язання (п.5, п.п. 5.3, 5.4) (а.с.12).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач порушив строк сплати платежу за договором поставки, оскільки він повинен бути сплачений не пізніше 45 днів з дати поставки товару, а саме 01.05.2015 року, тому суд першої інстанції пришов вірного висновку, що строк для розрахунку пені починається з 02.05.2015 року та вірно розрахував суму пені у розмірі 1746,36 грн., 3% річних у розмірі 87,32 грн., інфляційні витрату у розмірі 454,87 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, що їх регулюють, та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки, пені , 3% річних та інфляційних витрат.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме не витребувано у позивача акту звірки взаєморозрахунків та копій платіжних доручень , також є необґрунтованими.

Вимогами ч.3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яки вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 131 ЦПК України передбачено, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Як вбачається із матеріалів справи 20.11.2015 року позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.( а.с. 114) .

Вимогами ч.1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Клопотання про витребування доказів позивачем не заявлялось.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд позбавив позивача можливості ознайомитись за матеріалами справи, а саме доданими позивачем документами є необґрунтованими, оскільки право знайомитись з матеріалами справи дійсно передбачено ст.. 27 ЦПК України , але позивачем клопотання про ознайомлення з матеріалами справи не заявлялось, участь у судовому за власним бажанням не приймав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна правова оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не ґрунтуються на вимогах цивільного законодавства, не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення про скасування оскаржуваного рішення, крім того були предметом дослідження суд першої інстанції висновки суду не спростовують.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно зі статтею 308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «КРАЙ КЕРАМА» відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Т.В. Космачевська