Справа № 265/1159/16-ц
Провадження № 4-с/265/9/16
У Х В А Л А

10 березня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Щербіна А. В., при секретарі Осіпенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2016 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 В обгрунтування скарги зазначила, що у провадженні державного виконавця Максюта А.О. знаходиться виконавчий лист, виданий Орджонікідзевським судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на її користь грошових коштів. В ході виконавчого провадження було встановлено, що боржник перебуває у шлюбі з ОСОБА_4. Шлюб був зареєстрований 09.09.2008 року, що підтверджується довідкою органу реєстрації актів цивільного стану від 30.12.2015 року. Вважала, що на дружину ОСОБА_4 може бути зареєстровано нерухоме і рухоме майно, банківські депозитні вклади, які є спільною сумісною власністю її та боржника ОСОБА_3 відповідно до положень Сімейного Кодексу України. Отже, з метою примусового виконання судового рішення, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження повинно бути звернено стягнення на частку боржника у спільному майні. Вона звернулася до державного виконавця із заявою, якою вимагала вжити заходів до встановлення майна, зареєстрованого на ОСОБА_4, якє є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3, а в разі встановлення такої, звернути стягнення на 1/2 частину цієї власності, що належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Проте, на її заяву, державним виконавцем була дана відповідь від 17.02.2016 року №336/3.3.-16, якої їй було відмовлено у вимогах. Посилаючись, зокрема на п.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», ст.383 ЦПК України, просила суд: визнати дії державного виконавця Максюта А.О. незаконними; зобовязати державного виконавця Максюта А.О. вжити заходи до встановлення майна, зареєстрованого на ОСОБА_4, яке є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3; зобов'язати державного виконавця Максюта А.О. в разі встановлення власності зареєстрованої на ОСОБА_6, звернути стягнення на 1/2 частину даної власності, що належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Державним виконавцем Максютою А.О. до суду були подані письмові заперечення проти скарги, в яких вона зазначила, що державний виконавець на має законних підстав для прийняття заходів до встановлення майна, зареєстрованого за ОСОБА_4, так як вона не є боржником за вказаним виконавчим документом, адже згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» боржником у виконавчому провадженні є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом, а згідно виконавчого листа № 1-кп/265/259/15 боржником є ОСОБА_7. У державного виконавця відсутня інформація щодо наявності у спільній власності боржника з ОСОБА_4 будь-якого майна, а тому направити запити щодо виявлення майна, зареєстрованого за ОСОБА_4, до відповідних органів, які займаються реєстрацією майна, державний виконавець не має законних підстав, адже в одному виконавчому провадженні може бути лише один боржник та один стягувач. Посилаючись, зокрема на ст.ст.8, 52 Закону України «Про виконавче провадження», просила суд відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судовому засіданні, заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_8, що діє на підставі договору, підтримали подану скаргу та просили її задовольнити.

Державний виконавець Максюта А.О., підтримала заперечення проти скарги, в її задоволенні просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, а також пояснення державного виконавця, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, виходить з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області перебуває виконавче провадження №48544725 за виконавчим листом№1-кп/265/259/15, виданого Орджонікідзевським судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди суму в розмірі 50000,00грн. та 500,00 грн., як витрат на послуги адвоката, а всього 50500,00 грн.

Листом від 17.02.2016 року Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області повідомив ОСОБА_1, на її заяву від 02.02.2016 року, що прийняти заходи до встановлення майна, зареєстрованого за ОСОБА_9 не має можливості, так як вона не є боржником за вказаним виконавчим документом, адже згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» боржником у виконавчому провадженні є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом, а згідно виконавчого листа № 1-кп/265/259/15 боржником є ОСОБА_7. До того ж, у державного виконавця відсутня інформація щодо наявності у спільній власності боржника з іншими особами, в тому числі ОСОБА_9, будь-якого майна.

У звязку з вищенаведеним звернутися до суду з поданням щодо визначення частки майна боржника, яким володіє боржник ОСОБА_7 спільно з іншими особами, в тому числі з ОСОБА_9, не має можливості.

Одночасно, ОСОБА_1 було розяснено, що у разі якщо вона має інформацію щодо наявності у спільній власності боржника з іншими особами, в тому числі ОСОБА_9, будь-якого майна, вона має право самостійно звернутися до суду для визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, ч.2 цієї статті встановлює, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Доказів того, що у державного виконавця була наявна інформація про те, що боржник ОСОБА_7 володіє майном спільно з іншими особами, зокрема з ОСОБА_4 суду не надано.

З положень ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» також не вбачається, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право отримувати інформацію, у тому числі конфіденційну, щодо осіб, які не є сторонами виконавчого провадження.

Навпаки, відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», саме боржник зобов'язаний надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Відповідно до змісту положень ст.387 ЦПК України, суд може зобов'язати лише державного виконавця або іншу посадову особу відповідної державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо вони ухиляються від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов'язувати державного виконавця або відповідну посадову особу державної виконавчої служби до вчинення дій, які не відносяться до виконавчих дій.

Таким чином, суд приходит до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 209, 213-215, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 відмовити.

2. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі неприсутності сторін під час проголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Щербіна