АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2040/16 Головуючий 1 інстанції
Справа № 615/2040/15-ц ОСОБА_1
Категорія : договірні Доповідач Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів внаслідок невиконання грошового зобов»язання,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог 02 березня 2015 року , просила стягнути з відповідачів на її користь41000.00 доларів США за офіційним курсом НБУ з відрахуванням стягнутих з відповідачів грошових коштів за рішенням апеляційного суду Харківської області 3% річних з 10 вересня 2010 року по день розгляду справи в розмірі 14302,65 грн.

Вказані вимоги , з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України, обґрунтовувала тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року на її користь із відповідачів стягнуто безпідставно отримані грошові кошти в сумі 41 000 дол. США .що еквівалентно розмірі 327 713 грн., виходячи з курсу долара на день розгляду справи 799, 3 грн. за 100 дол. США та три відсотка річних, а всього 336 601, 64 грн..

Позивач зазначає, що 14 листопада 2013 року ВДВС Валківського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих 21 жовтня 2013 року Валківським районним судом Харківської області, однак відповідачі вказане рішення суду не виконують, отже додатково повинні сплатити три проценти річних за весь час прострочення з 10 вересня 2013 року по день розгляду судом справи , а також у зв»язку з підвищенням курсу долара та інфляційними процесами, відповідачі також повинні сплатити їй суму боргу в розмірі 41000,00 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні встановленим Національним банком України на теперішній час.

Відповідачі вказані позовні вимоги позивача не визнали 14 квітня 2015 року подали до суду письмові заперечення . Як на підставу заперечень посилались на те, що ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 25.03.2014 року в рахунок погашення виниклої заборгованості перед позивачем в першу чергу проведено стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями на земельні ділянки площею 0,75 га за адресою смт. Ков»яги, вул. Глімського,35 , який належить на праві власності ОСОБА_4 та свідчить про те, що вони приступили до виконання грошових зобов»язань та ВДВС не прийняв будь-яких дій про звернення стягнення на зазначене майно, а тому вважають,що їх вина у невиконанні рішення суду відсутня.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, тя стягнути з відповідачів на її користь солідарно суу боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції на три відсотки річних з 10.09.2013 року по день ухвалення рішення суду посилаючись на порушення норм матеріального права.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та зазначена норма не обмежує право кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобовязання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобовязання проведенням належного виконання.

Позивач також зазначає , що суд при ухваленні рішення не звернув уваги на те, що курс долара, які отримали відповідачі в розмірі 41 000,00 доларів США зріс майже у три рази , що на її думку у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, .є підставою для застосування індексу інфляції.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2015 року рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, зазначена ухвала апеляційного суду скасована , а справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою. В судове засідання не з»явилась ,звернувшись з заявою про розгляд справи за її відсутності, що у відповідності до вимог ч. ст. 305 ЦПК України є підставою для розгляду справи за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог. заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що виконання рішення в примусовому порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та стягнення інфляційних за несвоєчасне виконання рішення не передбачене законом та на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється дія статті 625 ЦК України

Однак погодитись з висновком суду судова колегія не може , виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 солідарно 327 713 грн. безпідставно отриманих коштів та 8888, 64 грн. три відсотки від простроченої суми.

Стягнуто зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору та витрати на проведення досліджень в сумі 1324, 18 грн. з кожного.

Рішення суду набрало законної сили ( а.с.6-7).

Як свідчить вказане рішення суду апеляційного суду , при розгляді в апеляційному порядку цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, апеляційним судом було встановлено , що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_3 41 000,00 доларів США в якості авансу за майбутнім договором купівлі-продажу та зобов»язувались після оформлення належним чином документів, укласти зазначений договір, однак належним чином такий договір не оформили та не попередили ОСОБА_3 про дійсний стан будинку , у зв»язку з чим після виявлення недоліків будинку, остання відмовилась від укладання цього договору .

Вказані обставини, встановленні рішення апеляційного суду, у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню в цій справі та свідчать про те, що підставою для стягнення з відповідачів на користь позивача зазначених вище безпідставно отриманих коштів слугували виниклі між ними договірні правовідносини , пов»язані з договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Матеріали справи також свідчать про те, що як на момент звернення позивача до суду з зазначеним позовом , так і на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення , зазначене вище рішення Апеляційного суду Харківської області не виконане та стягнуті з відповідачів на користь позивача грошові кошти .їй не повернуті.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові № 3-116 цс11 Верховний суд України вказав, що виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованим.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до виниклих між позивачем та відповідачами правовідносин передбачених статтею 625 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням вказаних норм матеріального права (пункти 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачів на її користь трьох процентів річних від простроченої суми, внаслідок невиконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення у вказаній справі - по 23 квітня 2015 року ( ч.1 ст. 303 ЦПК України) , сумі 15891,84 грн., виходячи наступного розрахунку :

з 10 вересня 2013 року по 10 вересня 2014 року - 327713 грн. х 3 % = 9831, 39 грн.

З 11 вересня 2014 року по 23 квітня 2015 року ( 327713х3 % :365 днів х 225 днів прострочення =6060,45 грн.( 9831,39 грн. + 6060, 45 грн. =15891,84 грн.).

Крім того, за змістом, стаття 625 ЦК регулює зобов»язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов»язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення. При цьому з рішення суду зобов»язальні правовідносини не виникають , оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність та зобов»язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства ( ст. 11 ЦК України ).

Як передбачено нормами Закону України від 03.07.1991 року № 1282-х11 «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції це показник ,що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті-гривні. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня , а не іноземна валюта , яка була предметом договору, тому ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначено у гривні.

Таким чином, ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання , а не на невиконання судового рішення. Прийняття рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті, не змінює природу грошового зобов»язання як такого,що визначено в іноземній валюті і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції.

Оскільки ж між сторонами виникли грошові зобов»язання щодо укладення договору купівлі-продажу в іноземній валюті, то підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів на її користь суми боргу з урахуванням індексу інфляції відсутні, і це є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Як свідчить ухвала суду першої інстанції від 02.03.2015 року, позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення у справі рішення ( а.с.18).

Згідно до вимог частин 3 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні,на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні який позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову ( частина 1 статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір ,(наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Як свідчить позовна заява позивача , ціна її позову при зверненні до суду складала

916999,65 грн. у зв»язку з чим , сплаті підлягало 3654,00 грн. судового збору.

Оскільки ж позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то з відповідачі на корить держави підлягає стягненню по 121,80 грн. з кожного, а з позивача на користь держави - судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 3410, 40 грн.

З відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті нею судового збору при подачі апеляційної та касаційної скарги пропорційно задоволених позовних вимог по 53, 99 грн. з кожного, виходячи з наступного розрахунку: (1827 грн. +170, 52 грн. =1997, 52 грн. сплачений позивачем судовий збір) (294756, 38 грн. заявлених в апеляційній скарзі вимоги: 15891, 84 грн. задоволених позовних вимог =18, 54 частин) (1997, 52 грн. : 18, 5 частин : 2 =53, 99 грн.).

Керуючись ст.ст. 303,309, 316, 317, 319, 218, 209, 88 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково

Скасувати рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 10 вересня 2013 року по 23 квітня 2015 року в сумі 15891, 84 грн. (п»ятнадцять тисяч вісімсот дев»яносто одну ) грн.84 коп..

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у справі в розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 3410, 40 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарги в сумі 53,99 грн. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2