Справа № 145/1276/15-ц Провадження № 22-ц/772/1214/2016Головуючий в суді першої інстанції Мазурчак А. Г.
Категорія 27Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

суддів: Копаничук С.Г., Матківської М.В.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницького області від 11 лютого 2016 року, -

В с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось в Тиврівський районний суд Вінницької області з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 07.04.2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №BLаЖГА00025403, згідно з яким він надав відповідачу в кредит 15 000,00 грн. з терміном повернення - 07.04.2014 року зі сплатою 17% річних, щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом, яка становить 1,75 % від суми кредиту. Зі своєї сторони банк виконав договірні зобов'язання в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється і загальна сума його заборгованості станом на 11.08.2015 року складає 42376,08 грн., в тому числі: 13731,66 грн. - кредит; 3042,75 грн. - відсотки; 4691,09 грн. - комісія за управління кредитом та 20910,58 грн. - плата за пропуск платежів. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 42 376,08 грн. загальної заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.02.2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12945 грн. 25 коп. Вирішене питання судового збору. Суд у своєму рішенні застосував строк позовної давності до кожного помісячного платежу і стягнув заборгованість за період з 13.08.2012 року по 08.04.2014 року заборгованість у розмірі 12945 грн. 25 коп., з яких : 9576,56 грн. - тіла кредиту; 1068,22 грн. - процентів та 2300, 47 грн. комісії за управління кредитом.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області, як незаконне та необґрунтоване. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтував тим, що останній платіж ним здійснено 08.09.2011 року, термін повернення кредиту закінчився 07.04.2014 року, а позов пред`явлено лише 20.08.2015 року, тому пропущений строк позовної давності до всієї заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Як уже було зазначено, рішенням, яке оскаржується, позов задоволено частково. І заявник його оскаржує саме в частині задоволених позовних вимог. Проте, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги безпідставні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з обставин, що 07.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ВLаЖГА00025403, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн. з терміном повернення до 07.04.2014 року; зі сплатою 17 % річних та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом, яка становить 1,75 % від суми кредиту (а/с 3-6 ) .

Погашення боргу мало здійснюватись щомісячними платежами згідно з Графіком погашення заборгованості, який є Додатком №1 до Договору ( п. 2.5.1 Договору та а/с 7). Вказаним графіком встановлена дата щомісячного платежу погашення боргових зобов`язань- 7 число кожного місяця з 07.04.2011 року по 07.04.2014 рік ( а/с 7).

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого за період з 08.05.2011р. по 08.04.2014р. виникла заборгованість по тілу кредиту, яка складає 13731,66 грн., по процентах у розмірі 3042,75 грн., по комісії у розмірі 4691,09 грн. та пені у розмірі 20910,58 грн., що видно з розрахунку заборгованості на а/с 10-11.

Ще суд виходив з обставин, що позов подано до суду поштою 13.08.2015 р.

Далі суд керувався нормами глави 19 ЦК України - позовна давність. Виходячи зі ст.256 ЦК України, яка входить до вказаної глави 19, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України регламентує загальну позовну давність, яка стосується встановлених зобов'язальних правовідносин, і він складає три роки, крім строку для пені, який регламентується нормою п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

Ст.261 ч.1 ЦК України вказує на початок перебігу позовної давності та говорить, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, як за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватись позичальником частинами кожного сьомого числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання, що судом і зроблено в оскаржуваному рішенні.

При цьому суд діяв відповідно до цивільного законодавства та правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14 та постанові від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15.

Отже, виходячи з дати пред`явлення позову в суд - 13.08.2015 року та того, що останній платіж відповідачем був здійснений дійсно ще в 2011 році, що видно з розрахунку заборгованості та визнає позивач, виходячи з того, що заборгованість нарахована з 08.05.2011 року по 08.04.2014 року, суд правильно стягнув заборгованість за кредитом лише за період трьох років - з 13.08.2015 року по 13.08.2012 року. А так, як термін повернення кредиту - 07.04.2014 року, обрахунок зроблений саме по цю дату, то суд підставно стягнув заборгованість за період з 13.08.2012 року по 08.04.2014 року, виходячи з зазначених обставин та у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України, оскільки представником відповідача ОСОБА_4 була подана заява про застосування позовної давності (а/с 29).

Щодо вимоги апелянта про застосування позовної давності до решти позовних вимог, які судом задоволені, то вона суперечить обставинам справи та не відповідає діючому законодавству, оскільки, як уже було вказано, виходячи з умов договору, ним встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Виходячи з терміну повернення кредиту - 07.04.2014 року, визначеного договором, позовна давність на оскаржувані платежі не пропущена, з огляду на звернення до суду з позовом 13.08.2015 року.

Щодо обставини про останній платіж відповідача у 2011 році, то вона судом врахована при застосуванні позовної давності до помісячних платежів.

Регламентоване п.2.7.1 право позивача вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому, у випадку невиконання позичальником цих зобов`язань, є лише його правом і на позовну давність не впливає.

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін в силу норми ст.308 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.02.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук