Провадження № 2/127/196/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання недійсними договорів дарування, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та визнання недійсним договору дарування. Позов мотивовано тим, що у вересні 2015 року ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 було незаконно виселено з житла без надання іншого житлового приміщення її онуком ОСОБА_2 ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1970 року. По смерті ОСОБА_3 у 1994 році право власності на домоволодіння перейшло до ОСОБА_1 На прохання дочки, ОСОБА_4, що проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, після одруження її сина, а онука позивача ОСОБА_2 позивач надала дозвіл на його проживання і реєстрацію за адресою: вул. Карбишева, 39 в м. Вінниці. На прохання дочки ОСОБА_5 та після запевнення ОСОБА_2, що він забезпечить позивачу догляд до кінця її днів, позивач уклала договір дарування на житловий будинок і земельну ділянку по вул. Карбишева, 39 в м. Вінниці на свого онука ОСОБА_2 Після укладення договору дарування нічого не змінилось, позивач разом із відповідачем продовжували спільно проживати в будинку, зокрема спільно визначили меншу кімнату і прихожу, що мають окремий вихід з будинку для проживання позивача, решту 6 житлових приміщень для проживання ОСОБА_2 з сімєю. У 2012- 2014 роках в будинку здійснено ремонт для покращення житлових умов. До осені 2014 року основні ремонті роботи в будинку були завершені і в листопаді у будинку поселились на постійно окрім позивача та ОСОБА_2 що дружина і двоє дітей відповідача. З часу поселення ОСОБА_2 з сімєю в листопаді 2014 року різко змінилось ставлення до позивача з боку відповідача. Він заявив, що для неї місця в хаті немає. Дружина відповідача стала не пускати позивачку на поріг хати. З травня 2015 року позивачу заборонили навіть наближатися до будинку. В звязку з чим позивачці довелося проситись до своєї онуки ОСОБА_6 за адресою: вул. М.Заньковецької, 64 в м. Вінниці для задоволення своїх житлових потреб. У вересні, жовтні і листопаді 2015 року як тільки позивач здійснювала спроби зайти до своєї хати для підготовки до проживання в зимовий період відповідач брутально вигонив її з подвіря. Таким чином, впродовж червня жовтня 2015 року позивачу створюються перешкоди в користуванні житловим приміщенням. У 2000році в м. Вінниці було укладено договір дарування на домоволодіння між ОСОБА_1 і її онуком ОСОБА_2 Згідно умов якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 домоволодіння в цілому. Однак, даним договором не передбачено, що дарувальник бере на себе зобовязання покинути будинок чи припинити користування ним. Просить усунути перешкоди в користування будинком шляхом вселення ОСОБА_1 в будинок №39 по вул. Карбишева в м. Вінниця та зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користування будинком. Визнати недійсним договір дарування домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Карбишева №39, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На підставі ухвали суду від 09.12.2015 року до участі в справі залучено в якості третьої особи Другу вінницьку державну нотаріальну контору.

23.12.2015 року ухвалою суду замінено третю особу Другу вінницьку державну нотаріальну контору на Третю вінницьку державну нотаріальну контору.

На підставі ухвали суду від 18.01.2016 року замінено третю особу Третю вінницьку державну нотаріальну контору на Першу вінницьку державну нотаріальну контору.

01.02.2016 року позивач надала суду заяву про зміну предмета позову, згідно якої просила визнати недійсним договір дарування 31/50 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель №39 по вул. Карбишева в м. Вінниці, укладений 10.01.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори. Визнати недійсним договір дарування 19/50 частин житлового будинку «39 з відповідною часткою господарських будівель по вул. Карбишева в м. Вінниця, укладений 23.08.2000року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори. Усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом вселення ОСОБА_1 в будинок №39 по вул. Карбишева в м. Вінниці та зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користування будинком.

Ухвалою суду від 08.04.2016 року виділено в самостійне провадження позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування будинком, шляхом вселення і зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні будинком.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали заперечували щодо його задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесені рішенні покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 11.02.2000року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 31/50 частину жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в м. Вінниці по вул. Карбишева, 39 (а.с.64).

Згідно договору дарування частини будинку від 23.08.2000року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 19/50 частин житлового будинку з прибудовами з відповідною часткою господарських і побутових будівель та споруд, що розташований в м. Вінниці по вул. Карбишева, 39 (а.с.66).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1000га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Карбишева, 39(а.с.65).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_1 по вул. Карбишева, 39 в м. Вінниці не проживає з літа 2014 року, оскільки переїхала проживати в будинок покійної дочки. Причина переїзду ОСОБА_1 їй не відома, як остання виїжджала свідок не бачила й не чула. Про договір дарування свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_1 сама переїхала в будинок до онуки в літку 2014 року. Про договір дарування нічого не відомо. Конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не бачила.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_1 проживає в її будинку з липня 2014 року, оскільки її попросив ОСОБА_2 переїхати, щоб зробити ремонт.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснив, що в липні 2014 року за проханням ОСОБА_2 допомагав перевозити особисті речі ОСОБА_1 з вул. Карбишева на вул. ОСОБА_10. При перевезені речей ОСОБА_1 поводилась спокійно, конфліктів не було, навпаки показувала куди ставити речі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду пояснив, що був водієм автомобіля, яким перевозив речі ОСОБА_1 При перевезені речей, конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чув.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_1 з літа 2014 року по вул. Карбишева не проживає, з яких причин їй не відомо. При зустрічі з ОСОБА_1, остання не розповідала про конфлікти між нею та ОСОБА_2 Свідок зазначила, що ніколи не чула криків та сварок в будинку по вул. Карбишева. ОСОБА_1 розповідала їй, що подарувала будинок своєму онукові ОСОБА_2

Оспорюваний позивачкою правочин укладено 11.02.2000 року та 23.08.2000року, тому відповідно до положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року редакції), до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР (1963 року редакції).

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦК УСРС (1963 року) угода, укладена внаслідок обману насилля, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений вчинити на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

В розясненнях, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зазначено, що при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволенні при доведеності фактів обману, насильства, погрози, тощо і наявності їх безпосереднього звязку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Під обманом в таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Позивач в обґрунтування своїх вимог, посилається на ст. 727 ЦК України, згідно якої дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить історичну, наукову, культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі.

Аналізуючи дану норму закону вбачається, що розірвання договору дарування на вимогу дарувальника здійснюється при певних обставинах. Однак, позивачем не надано жодного доказу того, що мали місце певні обставини, передбачені законом.

Крім того, посилання позивача на агресивну поведінку обдарованого, погрози, лайки та сварки з ним, звернення позивача до органів міліції з даного приводу, не є підставою для розірвання договору дарування відповідно до вимог ч. 1 ст. 727 ЦК України на яку посилається позивач, та не є підставою для розірвання договору дарування відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦК УСРС (1963 року).

Твердження позивача про те, що відповідачем створюється загроза безповоротної втрати дарунка, суд не бере до уваги, оскільки безпосередньо в судовому засіданні позивачка зазначила, що будинок знаходиться в нормальному стані, протягом 2012- 2014 років здійснювався ремонт для покращення житлових умов, тому суд вважає що ОСОБА_2 не створюються загрози безповоротної втрати дарунка.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку уклали договори дарування спірних частин будинковолодіння й підстав для визнання їх недійсним немає, оскільки позивач, перебуваючи з відповідачем у гарних стосунках, проживаючи разом в вище зазначеному будинку жодних протиріч та конфліктів під час укладення оспорюваних договорів не мали, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 57 ЦК УРСР (1963року), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: