У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до повного товариства «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, за весь час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою повного товариства «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3. звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 3 листопада 2014 року вона працювала касиром-експертом у повному товаристві «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» (далі - ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія»). 24 листопада 2014 року наказом директора ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» її було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням згідно з поданою нею заявою.

Вважала, що її звільнено незаконно, оскільки вказану заяву про звільнення за власним бажанням вона не подавала, так як бажала продовжувати працювати. Проте відповідач наполягав на написанні усіма працівниками зазначених вище заяв, у зв'язку із закриттям відділення ломбарду у м. Павлограді Дніпропетровської області, в якому вона працювала.

Зазначала про те, що такими діями відповідача порушено вимоги трудового законодавства та її права, що спричинило їй моральні страждання.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3. просила суд визнати наказ директора ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» від 24 листопада 2014 року незаконним та скасувати; поновити її на вказаній посаді; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулуу розмірі 10 894 грн 11 коп.; середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 1 771 грн 40 коп.; стягнути 5 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» від 24 листопада 2015 року № 119-к про звільнення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на посаді касира-експерта ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія». Стягнуто з ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у розмірі 10 894 грн 11 коп. Стягнуто з ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 265 грн 71 коп. Стягнуто з ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що зміст заяви позивачки про звільнення за власним бажанням не відповідає вимогам трудового законодавства, так як не вказана дата її написання.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що заява позивачки про звільнення за власним бажанням, яка не містить дати, з якої вона просила її звільнити, надає право роботодавцю звільнити її лише через два тижні після подання такої заяви.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що з 3 листопада 2014 року ОСОБА_3 працювала касиром-експертом у ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія».

24 листопада 2014 року наказом директора ПТ «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія» ОСОБА_3 було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням згідно з поданою нею заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП Українипрацівник має право розірвати договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Аналіз вищевказаних вимог закону свідчить про те, що законодавець закріпив за працівником право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з обов'язком двотижневого попередження, а не з правом працівника двотижневого відпрацювання.

Поновлюючи ОСОБА_3 на роботі, апеляційний суд виходив із того, що в заяві про звільнення за власним бажанням вона не вказувала дати звільнення, яка б давала право роботодавцю згідно зі ст. 38 КЗпП Українизвільнити її раніше двох тижнів від дати поданої заяви.

Проте судом установлено, що ОСОБА_3 була написана заява про звільнення за власним бажанням. Ця заява отримана відповідачем 24 листопада 2015 року, зареєстрована у вхідному журналі за № 44-2 (а.с. 47), тому твердження суду, що відсутність дати написання заяви саме працівником є підставою для висновку, що така заява не відповідає вимогам трудового законодавства, безпідставні, так як суд не вказав, яка норма права вимагає обов'язкового проставлення цієї дати, відсутність якої є безумовною підставою для поновлення на роботі. При тому судом безспірно встановлено дата подання такої заяви, її відповідне документальне оформлення відповідачем.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належної правової оцінки вищевказаному не дав та не дослідив, чи передбачено трудовим законодавством обов'язок роботодавця не звільняти працівника раніше двох тижнів від дати поданої заяви про звільнення за власним бажанням, у разі якщо робітником в такій заяві не вказана дата звільнення.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу повного товариства «Ломбард «Кеш» ОСОБА_4 і компанія»задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик