Провадження № 2/756/14/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді Камбулова Д.Г.

при секретарі Ковган О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв Володимир Володимирович, служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, усунення перешкод у здійсненні права користування майном,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про права на спадщину за заповітом в якому посилалася на те, що заповіт, яким її померлий чоловік ОСОБА_7 заповів своєму брату - відповідачу ОСОБА_6 належну йому квартиру АДРЕСА_1, померлим ОСОБА_7 не підписувався, тому його слід визнати недійсним. У зв'язку із недійсністю заповіту, також просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Збільшуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 просила скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на неї.

Ухвалою суду від 28.08.2014 року, у зв'язку із смертю відповідача ОСОБА_6, його було замінено відповідачем - донькою померлого ОСОБА_6 - неповнолітньою ОСОБА_3 в інтересах якої, діє її законний представник ОСОБА_2. Також вирішено питання про залучення до участі у справі в якості третьої особи - Головне управління юстиції у м. Києві.

До початку розгляду судом справи по суті, від ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, було подано зустрічну позовну заяву до позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв В.В. про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні спадковим майном.

В зустрічній позовній заяві позивач посилаючись на те, що в неї виник спір з позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 та в неї відсутні правовстановлюючі документи на неї, просила, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, визнати право власності на спірну квартиру за неповнолітньою ОСОБА_3, зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звільнити вказану квартиру та видати ключі від неї, у зв'язку із безпідставністю користування нею. Просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 01.10.2014 року вказана вище зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду разом із первісним позовом.

Крім цього у зв'язку із участю у справі неповнолітньої ОСОБА_3, ухвалою суду від 01.10.2014 року, до участі у справі було залучено в якості третьої особи - Службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав заявлені первісні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки померлий чоловік позивача ОСОБА_1 особисто не заповідав спірної квартири померлому ОСОБА_6. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, з підстав зазначених у письмових запереченнях на зустрічний позов, які містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача - неповнолітньої ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісної позовної заяви та вказували на те, що за свого життя, ОСОБА_7 особисто вчинив заповіт на ім'я свого брата - померлого ОСОБА_6, спадкоємцем майна якого є неповнолітня ОСОБА_3, яка через свого законного представника прийняла спадщину від померлого батька. Крім цього вказували на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 неправомірно використовують спірну квартиру для власного проживання та відмовляються надати правовстановлюючі документи на неї, тому права неповнолітньої ОСОБА_3 підлягають судовому захисту. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали, та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив, явку представника не забезпечив.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представників третіх осіб.

У зв'язку із належним повідомленням про час та місце розгляду справи відповідача ОСОБА_4 та третіх осіб, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явилися.

Вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 на підставі договору дарування квартири від 29.05.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. (т.1 а.с.13). Вказана квартира була подарована ОСОБА_6.

В той же день, 29.05.2009 року ОСОБА_7 вчинив оспорюваний заповіт, яким заповів спірну квартиру ОСОБА_6, що був посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. (т.1 а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.11).

14.09.2012 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Канівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом від померлого чоловіка ОСОБА_7 (т.1 а.с.62).

Того ж дня, 14.09.2012 року до Канівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом від померлого ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_6 (т.1 а.с.53).

Крім цього позивач ОСОБА_1 19.11.2012 року звернулася до Канівської державної нотаріальної контори із заявою в якій вказала, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 є вона, як дружина. Крім неї за заповітом є інший спадкоємець: ОСОБА_6 (т.1 а.с.69).

На підставі вказаного вище заповіту та заяви про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_6, державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори, 10.04.2013 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів справи слідує, що у жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом в якому посилаючись на те, що оспорюваний заповіт не підписувався її померлим чоловіком ОСОБА_7, тому він є недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Ухвалою суду від 16.06.2015 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу для з'ясування факту особистого підписання оспорюваного заповіту померлим ОСОБА_7

З висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12.09.2015 року №11995/11996/15-32 убачається, що підпис від імені ОСОБА_7, що міститься у рядку «ПІДПИС» заповіту від 29.05.2008 року, укладеного від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4-1360, виконаний ОСОБА_10 (т.2 а.с. 141-148).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Зі змісту ст. 1247 ЦК України слідує, що заповіт повинен бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та особисто підписаний заповідачем.

Згідно із ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено обов'язок сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, враховуючи визнання позивачем ОСОБА_1 факту наявності оспорюваного заповіту на ім'я ОСОБА_6 щодо спірної квартири, яке міститься в її заяві від 19.11.2012 року, змісту висновку судово-почеркознавчої експертизи від 12.09.2015 року №11995/11996/15-32, суд приходить до висновку про те, що посилання позивача ОСОБА_1 щодо недійсності оспорюваного заповіту, не знайшли свого підтвердження, а тому вимоги первісного позову не підлягають задоволення, оскільки позивач ОСОБА_1 не довела тих обставин, на які посилалася.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд вважає за необхідне відмітити наступне.

З матеріалів справи убачається, що від зареєстрованого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народилася дитина - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.205).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.206).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається, крім іншого, з квартири АДРЕСА_1.

Право власності померлого ОСОБА_6 на вказану вище квартиру, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.04.2013 року.

У зв'язку із смертю ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3, 26.09.2013 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва В.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи те, що неповнолітня ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_6, то вона відноситься до першої черги спадкоємців.

З матеріалів спадкової справи відносно майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 немає (т.2 а.с.191-206). Доказів на спростування вказаної обставини, матеріали справи не містять та сторонами не надавалися.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 прийняла спадщину від померлого батька - ОСОБА_6 та фактично є власником спірної квартири.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 виник спір щодо права власності на спірну квартиру, оскільки ОСОБА_1 не визнає право неповнолітньої ОСОБА_3 на неї.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи доведеність вимог зустрічного позову в частині права власності неповнолітньої ОСОБА_3 на спірну квартиру, суд вважає за можливе задовольнити вимогу зустрічної позовної заяви про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Щодо вимоги зустрічної позовної заяви про зобов'язання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звільнити спірну квартиру та видати ключі від вхідних дверей, то суд вважає за необхідне відмітити наступне.

За своєю правовою природою, рішення суду повинно бути реально виконуване, що полягає у можливості як виконання його в добровільному порядку так і в примусовому.

Порядок примусового виконання рішення суду визначається Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно - правовими документами.

Способи захисту порушеного права визначається ст. 16 ЦК України обрання якого, є правом особи, яка звертається за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Спосіб захисту, який було обрано ОСОБА_2, яка дії як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України, тому бути визнаний судом як законний не може.

За таких обставин, вимоги зустрічної позовної заяви, в цій частині, задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги зустрічної позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судових витрат та витрат на правову допомогу, то слід відмітити наступне.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, як особа, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи 2 -ї категорії, тому підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на її користь судового збору немає, оскільки вона його не сплачувала.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При дослідження матеріалів справи судом було встановлено, що документально підтверджених доказів понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу надано не було, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про їх стягнення та вимушений відмовити в задоволенні вказаної вимоги.

Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У зв'язку із тим, що вимоги зустрічного позову немайнового характеру задоволенню не підлягають та стосуються ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а вимога майнового характеру, яку судом було визнано правомірною, стосувалася лише ОСОБА_1, то суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3654 грн.

Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують та до уваги не беруться.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 10, 57-61,79,88, 208 - 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 391, 392, 1220, 1233, 1247, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв Володимир Володимирович, служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, усунення перешкод у здійсненні права користування майном - задовольнити частково.

Визнати за неповнолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г.Камбулов