Справа № 463/6859/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/446/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:ОСОБА_2

з участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання умови договору недійсною та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_9.

В апеляційній скарзі посилається на те, що виходячи із змісту п. 1.1., п.3.1, п.3.3., та п.4.2 Договору, убачається, що усі зобов'язання між сторонами та остаточний розрахунок проводиться виключно після підписання вказаного договору, у день його укладення або ж у майбутньому.

На підтвердження вказаних обставин, сторони у розділі 5 Договору передбачили відповідальність сторін і вирішення спорів між сторонами у випадку невиконання або неналежного виконання умов Договору, тобто обставини які можуть виникнути у майбутньому, а не обставини, які виникли між сторонами до підписання вказаного договору.

Відповідно до п.9.1 Договору, він набирає чинності з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного його виконання Сторонами своїх зобов'язань. Отже, цим договором можуть підтверджуватись лише дії сторін, які вчиненні після його підписання, а відповідно до вимог ст.545 ЦК України, лише наявність боргового документа (розписки) у боржника (ОСОБА_5В.) підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Натомість, пунктом 3.2. Договору передбачено, що ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем до підписання цього договору.

Крім цього, у п.10.1 Договору зазначено, що після його підписання всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, які так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього договору.

За загальним правилом (ч.1 ст.692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Законодавець не допускає оплату договору до моменту його укладення, оскільки строк оплати згідно із ч.1 ст.692 ЦК України має бути встановлено саме договором і не може передувати йому.

Таким чином, умова про оплату товару передбачена п.3.2. Договору суперечить вимогам цивільного законодавства України, а саме ст.692, 570, 254, 253, 251 ЦК України.

Тобто, укладаючи 16 березня 2011 року договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП», істотною умовою укладеного правочину було отримання ОСОБА_3 вигоди в розмірі 600 000 грн. в результаті відчуження 20% частки у статутному капіталі Товариства.

ОСОБА_3 виконав умови Договору та відчужив 20% частки у статутному капіталі Товариства, натомість ОСОБА_5 не сплатив за це обумовлену грошову суму.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 16 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» згідно умов якого (п.п.1.1. п.1 Договору) продавець (ОСОБА_3М.) в порядку та на умовах, визначених у ньому, передає (продає) у власність покупця (ОСОБА_5В.) корпоративні права, а саме: належну продавцю частку у статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП», що становить - 20% статутного капіталу товариства, та дорівнює 600 000 гривень, що належить йому на праві власності відповідно до Статуту товариства, а покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, приймає та зобов'язується оплатити частку ( а.с.6-10).

Відповідно до п.3.1. розділу 3 Договору, покупець придбаває (купує) у Продавця частку, зазначену у статті 1.1. цього Договору за ціною, що становить 600 000 гривень.

У п.3.2. розділу 3 Договору сторони зазначили, що ця сума повністю сплачена Покупцем готівкою і отримана продавцем в національній валюті до підписання цього договору. На час підписання цього договору Сторони не мають одна до одної претензій щодо проведення розрахунків.

13 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому з урахуванням уточнених вимог від 08 квітня 2014 року (т.1 а.с.57), 05 травня 2014 року (т.1 а.с.61-64) просив стягнути із ОСОБА_7 заборгованість за договором купівлі-продажу від 16 березня 2011 року в сумі: 691 709,59 грн., в тому числі основної заборгованості 600 000 грн., пені - 39731,51 грн., 3% річних 51978,08 гривень.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором купівлі-продажу від 16 березня 2011 року в сумі: 691 709,59 грн., в тому числі основної заборгованості 600 000 грн., пені - 39731,51 грн., 3% річних 51978,08 гривень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У мотивувальній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року зазначено, що вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що хоча договором й передбачено, що покупець виконав свої зобов'язання щодо оплати за придбану частку в статутному капіталі, однак інші пункти договору (п.3.3., 4.2.,5.3) обумовлюють оплату товару в майбутньому та передбачають відповідні санкції за невиконання покупцем свого обов'язку за спірним договором, а тому, поклавши на відповідача тягар доказування виконання зобов'язання, в частині оплати товару, дійшов висновку про недоведеність обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень щодо позовних вимог. При цьому, суд не зазначив, яким чином відповідач повинен довести факт сплати коштів з урахуванням наявності відповідного пункту договору про повний розрахунок з продавцем.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу на час розгляду справи сторонами не оспорений, у матеріалах справи відсутні відомості про його оскарження, визнання недійсним повністю чи частково, положення договору є дійсними та обов'язковими для сторін, зокрема і в тій частині, що вартість товару повністю сплачена покупцем готівкою та отримана продавцем до підписання цього договору (16 березня 2011 року), а також що моменту звернення продавця до суду з позовом (лютий 2014 року) сторони не мали одна до одної претензій щодо проведення розрахунків; умовами договору не передбачено надання інших підтверджуючих документів про оплату покупцем вартості частки у статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП». За наявності положень про умови подальшого розрахунку договором не обумовлені будь-які строки щодо такого розрахунку, оскільки цим же договором визначено, що оплата вартості товару вже була здійснена.

З матеріалів справи убачається, що за наявності різного уявлення сторін щодо волевиявлення в частині оплати предмета купівлі-продажу, суд не роз'яснив сторонам право заявляти вимогу про тлумачення змісту правочину, зокрема, окремих положень договору купівлі-продажу, які, на думку сторін, суперечать один одному. За таких обставин, зважаючи на буквальне значення пункту 3.2. договору про повний розрахунок між сторонами та відсутність у сторін претензій одна до одної щодо розрахунків, суд дійшов передчасного висновку про задоволення позову з підстав несплати покупцем коштів за частку в статутному капіталі.

В уточнених (збільшених) вимогах від 24 березня 2015 року позивач ОСОБА_3 просив постановити рішення:

про тлумачення змісту договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» від 16 березня 2011 року встановивши, що дії його сторін (ОСОБА_3 та ОСОБА_5В.) передбачені пунктом 3.2. Договору не мають юридичної сили (втратили її);

визнати недійсним пункт 3.2. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» від 16 березня 2011 року;

стягнути з ОСОБА_5 на його користь основну заборгованість за договором купівлі-продажу від 16 березня 2011 року в розмірі 600 000 грн.;

стягнути з ОСОБА_5 на його користь індекс інфляції в розмірі 180 600 грн.;

стягнути з ОСОБА_5 на його користь 3% річних в розмірі 19 923 грн.;

стягнути з ОСОБА_5 на його користь пеню за увесь час прострочення в розмірі в розмірі 130 246,95 грн. (т.1 а.с.215-221).

У заявах від 23 червня 2015 року та 08 вересня 2015 року ОСОБА_3 уточнив позов і просив більше не розглядати його вимоги про тлумачення змісту п.2.3. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» від 16 березня 2011 року (т.2 а.с.7-13; 54-60; ).

Як зазначено у ч. 1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, діюче законодавство дає можливість сторонам договору самостійно визначити умови договорів, які вони укладають між собою, та встановлює презумпцію обов'язковості таких умов.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.2 ст.692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_9 пояснював, що оспорюваний п.3.2. договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» від 16 березня 2011 року був закладений у бланку нотаріуса раніше посвідчених договорів, а сторони, насправді, домовились про сплату покупцем 600 000 гривень після підписання договору.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного із учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до п.3 глави 9 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №282/20595, перед підписанням документа нотаріус зобов'язаний ознайомитися зі змістом документа сторін (учасників).

У письмових поясненнях на адресу Апеляційного суду Львівської області приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 зазначив, що в день посвідчення Договору від 16 березня 2011 року сторонами було надано свій, попередньо погоджений шаблон договору купівлі-продажу, за яким вони бажали посвідчити договір, зміст якого не суперечив законодавству.

Під час посвідчення вищезгаданого Договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, в приміщенні нотаріальної контори не проводились жодні готівкові розрахунки, та жодних документів щодо підтвердження факту проведення розрахунків за вищевказаним договором йому, нотаріусу, не надавалось, що не вимагається законодавством.

На його запитання, чи розрахунки проведені, чи будуть проводитись у майбутньому Сторони підтвердили, що розрахунки були проведені до підписання договору і забажали залишити у Договорі оскаржуваний п.3.2.

Аналіз зазначених доказів в їх сукупності дає підстави для висновку про те, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 при укладенні договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» від 16 березня 2011 року усвідомлювали значення своїх дій, наслідки вчинюваного правочину та усі пункти Договору розуміли однаково, про що свідчать їхні підписи на Договорі.

Зважаючи на буквальне значення пункту 3.2. Договору про повний розрахунок між сторонами та відсутність у сторін претензій одна до одної щодо розрахунків, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту 3.2. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» від 16 березня 2011 року та стягнення заборгованих сум.

Тому не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що сторони ОСОБА_10 та ОСОБА_5 домовилися про проведення розрахунку після укладення договору купівлі-продажу від 16 березня 2011 року, п.3.2. Договору суперечить вимогам цивільного законодавства України, та є підстави для стягнення заборгованих сум з відповідача.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

ОСОБА_11