Справа № 127/309/16-ц
Провадження № 2/127/1506/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі: Курутіній О.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

перекладача ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5,

представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільні справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішення виконкому Вінницької міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішення виконкому Вінницької міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Позов мотивовано тим, що позивачі з 11.03.2003 року перебувають у шлюбі, являються інвалідами з дитинства з вадами мови та слуху. Від шлюбу мають трьох повнолітніх дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1 від 14.01.2010 року ОСОБА_2 та члени його сімї ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10 15.01.2010 року отримали ордер № 0101 на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1, вселились в неї та 19.05.2010 року зареєструвались. Позивачі проживають в даній квартирі по теперішній час, а діти проживають в інших місцях, а до цього проживали в одній кімнаті гуртожитку по вул. Тарногородського, 41 к.401, де були зареєстровані з 2001 року.

В 2009 році відповідачка ОСОБА_9 вступила до ПТУ № 1, в звязку з чим переїхала навчатись та постійно проживати до своєї бабусі в м. Жмеринку, де і проживає по даний час в АДРЕСА_2. 05.06.2011 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_11, відтак змінила прізвище на Маталяр.

На час приватизації ОСОБА_5 хоч і була зареєстрована, проте майже рік не проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4. При підготовці документів на приватизацію орган приватизації та керівник підприємства по обслуговуванню житла не перевірив склад сімї наймача ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло та копії паспорту ОСОБА_5 19.05.2010 року зареєструвалась в спірній квартирі, 17.05.2011 року зареєструвала право власності на квартиру у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а 16.03.2012 року знялась з реєстрації і продовжує проживати без реєстрації в м. Жмеринці.

В звязку з тим, що інші діти стали дорослішими і необхідно було подбати про їх окреме проживання, за спільним рішенням сімї, 09.07.2010 року ОСОБА_1 не припиняючи спільного проживання та перебуваючи у шлюбі з чоловіком, знялась з реєстрації по вул. Червоноармійській та 13.07.2010 року зареєструвалась по вул. Тарнагородського, 41 у кім. 401, де раніше спільно проживала та залишала свої речі.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5 і необхідно було оформити субсидію, то 16.07.2015 року ОСОБА_1 знялась з реєстрації по вул. Тарнагородського і пішла реєструватись за місцем проживання. Проте коли виникло питання про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 дізналась, що вище вказана квартира на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 678 від 24.03.2011 року належить на праві приватної, спільної часткової власності по ? ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Зясовуючи у ОСОБА_2 яким чином відбулася приватизація ОСОБА_1 дізналась, що після її зняття з реєстрації 09.07.2010 року ОСОБА_5 без відому ОСОБА_1 підійшла до ОСОБА_2 та повідомила, що потрібно через виконком узаконити квартиру та подати на це документи. ОСОБА_2 вважав що такі дії не будуть суперечити інтересам сімї та підписав надані ОСОБА_5 документи. Усіма питаннями оформлення, подачі та отримання документів займалась ОСОБА_12

ОСОБА_13 вважає, що діями ОСОБА_5 та Виконкому Вінницької міської ради та КП «ВМБТІ» порушені її права на отримання у власність житла.

Просили суд визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради № 678 від 24.03.2011 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло видане на підставі вище зазначеного рішення ВМР, яким посвідчено право спільної часткової власності по ? частці за ОСОБА_2 та ОСОБА_9, скасувати реєстрацію даної квартири.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожен окремо, позовні вимоги підтримали, за обставин викладених в позові, просили суд позов задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_14 позовні вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надала суду письмові заперечення, зазначила, що приватизацію квартири було проведено на осіб які були зареєстровані в помешканні, права інших членів не були порушенні, оскільки вся члени сімї повнолітні та були зареєстровані за іншими адресами.

Представники відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказавши, що свідоцтво про право власності видавалось відповідно до заяви ОСОБА_2 на законних підставах.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло № 678 від 24.03.2011 року Виконкому Вінницької міської ради квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9 по 1/2 частки (а.с.9).

Відповідно до ордеру № 0102 від 15.01.2010 року Виконавочго комітету Вінницької міської ради, квартира № 32 по вул. Червоноармійській в м. Вінниці видана ОСОБА_2 з сімєю з пять чоловік, а саме: квартиронаймач ОСОБА_2, дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10 (а.с.10).

Відповідно до паспорту громадянина України, а саме ОСОБА_1 Василівни АВ 841143 з відміток про реєстрацію вбачається, що остання 19.05.2010 року була зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_6, 09.07.2010 року була знята з реєстрації та прописана за адресою: АДРЕСА_4. 16.07.2015 року була знята з реєстрації (а.с.13).

Відповідно до паспорту громадянина України, а саме ОСОБА_5 АВ 949809, з відміток про реєстрацію вбачається, що остання 19.05.2010 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7, 16.03.2012 року була знята з реєстрації (а.с.14).

19.03.2011 року ОСОБА_2 надав виконкому Вінницької міської ради заяву про передачу в приватну власність квартири, що він займає. Відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у рівних частках (а.с.40).

Відповідно до довідки про склад сімї, на підставі якої відбувалась приватизація, у квартирі АДРЕСА_5 постійно мешкають і мають право на приватизацію двоє осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с.42).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який є сином позивачів і відповідно батьком відповідачки ОСОБА_9, суду показав, що його сестра ОСОБА_16 не проживала з батьками за адресою АДРЕСА_6. Після закінчення школи-інтернат в м. Немирів, вона поступила в училище в м. Жмеринку, де і залишилась проживати у їх бабусі. До батьків приїздила дуже рідко, а тому, на його думку не мала права на приватизацію квартири по вул. Червоноармійській,1 кв.32.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Відповідно до ч.2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

За ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 3018 від 09.12.2008 року Виконкому Вінницької міської ради квартира № 401, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця. вул. Тарнагородсбького, 41 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_1,ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.49).

Оскільки позивачка ОСОБА_1 на час приватизації спірної квартири була зареєстрована в кімнаті № 401 гуртожитку за адресою: м. Вінниця. вул. Тарнагородського, 41, відповідно до довідки про склад сімї (а.с.42) не мешкала за адресою м. Вінниця, вул. Червоноармійська 1/32, як пояснила в судовому засіданні сама ОСОБА_1, вона добровільно знялась з реєстрації з кв. 32 бу. №1 по вул. Червоноармійській м. Вінниці, керівника підприємства по обслуговуванню житла вона не ставила до відому, що вона є тимчасово відсутньою чи-то вона продовжувала проживати без реєстрації за вказаною адресою, комунальні послуги на неї не нараховувались, а тому відповідно, вона не мала права на приватизацію.

Враховуючи те, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходяться у вкрай важких сімейних відносинах зі своєю рідною дочкою ОСОБА_9, вирішили визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, тим самим позбавити дочку житла.

В судовому засіданні позивачі зазначали, що їх дочка з 2009 року проживає у своєї бабусі ОСОБА_17 в м. Жмеринка, на час приватизації вона була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_8, проте ніколи не проживала за вказаною адресою.

Суд критично оцінює пояснення позивачів, оскільки ОСОБА_9 на час приватизації кв.№32 буд. №1 по вул. Червоноармійській м. Вінниці мала статус- тимчасово відсутньої, за якою зберігається право на житло і даним правом вона скористалась.

Так, відповідно до диплому серії ВН № 42211153 ОСОБА_5 у 2012 році закінчила державний професійно технічний навчальний заклад «Жмеринське вище професійне училище» і здобула професію кухаря, офіціанта, бармена (а.с. 54).

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_9 підтвердила, що у неї дуже важкі відносини з батьками, батьки з нею не спілкуються навіть базову загальну середню освіту вона здобувала у Немирівській спеціальній загально освітній школі інтернат інтенсивної підготовки корекції І-ІІ ступенів (а.с.56).

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Позивачкою ОСОБА_1 не було надано суду належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_9 здійснювали приватизацію спірної квартири, без її відома.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що в даному випадку орган приватизації здійснив передачу квартири у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_9 згідно рішення Вінницької міської ради № 678 від 24.03.2011 року, ОСОБА_2, як основний квартиронаймач, погодився з такою передачею. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації виготовив свідоцтво про право власності на житло. Виготовлене свідоцтво є правовстановлюючим документом, який засвідчує право власності на житло.

Оскільки передача квартири № 32 по вул. Червоноармійській в м. Вінниці, із державного житлового фонду у приватну спільну часткову власність проведена на підставі заяви наймача, з моменту подання відповідних документів на приватизацію квартири (разом із відповідною заявою про бажання приватизувати її) та до моменту видачі розпорядження (тобто до моменту прийняття рішення органом приватизації про приватизацію) як ОСОБА_2 так і його дочка ОСОБА_9 свого волевиявлення не змінювали, підстав для відмови у приватизації не було, тому рішення виконавчого комітету вінницької міської ради №678р. від 24.03.2011року є таким, що видане з дотриманням норм чинного законодавства. Крім того, вищевикладені обставини та матеріали справи вказують на те, що правовстановлюючий документ, що виготовлявся в процесі приватизації зазначеної квартири, також відповідає вимогам чинного законодавства, у органів приватизації не було підстав для відмови в його оформленні.

Суд не приймає доводи позивачів про те, що ОСОБА_9 скориставшись вадами здоровя батьків ввела останніх в оману, бажаючи не законно позбавити права власності на житло свою матір ОСОБА_1 та отримати у власність більшу частину квартири, оскільки як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 09.12.2008р. ( а.с.49) ОСОБА_1 уже займали приватизацією житла, а саме кімнати №401 буд. №41 по вул. Тарногородського м. Вінниці, що передувало приватизації АДРЕСА_7, а тому мали практику з даного приводу. Крім того маючи вади зі слухом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають вад по зору, а тому бачили та заповнювали усі документи на приватизацію та мали право заявляти клооптання про залучення спеціалістів з перекладу, що ОСОБА_2 зроблено не було, і що свідчить про те, що на час приватизації АДРЕСА_8 у нього проблем з документами не виникало. А тому твердження позивачів про те, що вони були обмануті своєю дочкою ОСОБА_5, на думку суду, є надуманою, на виникли через тривалий проміжок часу через виниклі неприязні стосунки зі своєю дочкою ОСОБА_18, що підтверджується також позицією позивачів, які висловлюючи свої вимоги в судовому засіданні зазначили, що при скасуванні свідоцтва про приватизацію АДРЕСА_9 в подальшому бажають приватизувати дану квартиру по ? виключно на них ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без врахування жодних інтересів ОСОБА_5

Таким чином, суд, визнає заяву ОСОБА_2 від 19.03.2011 року, до виконкому Вінницької міської ради про згоду на приватизацію квартири № 32 по вул. Червоноармійській в м. Вінниці, належним та допустимим доказом по справі.

За таких обставин, суд вважає, що для визнання рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на житло недійсними, а також їх скасування підстав немає.

Крім того, відповідно, за правилами недійсності правочинів, не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. Тому свідоцтво (дублікат) про право власності на квартиру як правовстановлюючий документ не може бути визнаний недійсним, а підлягає анулюванню як правові наслідки визнання недійсним розпорядження органу приватизації про приватизацію квартири, а тому в даному позивачами також було обрано невірний спосіб захисту.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність, керуючи ст. ст. 10, 11, 16, 212- 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Комунального підприємства « Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішення виконкому Вінницької міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: