Справа № 465/4049/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/2603/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Ніткевича А.В., Струс Л.Б.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 117 140 грн. 70 коп. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 30.03.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №9922-30/03/15, так як ОСОБА_6 мав перед ОСОБА_4 борг згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.09.2014 року. Вона набула права кредитора відносно ОСОБА_2 за договором №028755 від 17.03.2012 року, укладеним між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 За умовами даного договору ОСОБА_6 поставив транспортний засіб Renault Mascott 160.65 DXI, VIN:VF654ANA000031942, двигун Z072522, вартістю 65 080,00 грн. Даний транспортний засіб був отриманий відповідачем, згідно акту приймання-передачі №028755 від 17.03.2012 року разом з іншими документами на транспортний засіб. Відповідачем кошти за транспортний засіб не оплачені, що призвело до невиконання умов договору купівлі-продажу відступлення права вимоги від 30.03.2015 року. Боржник був повідомлений про умови відступлення права вимоги, однак на даний час відповідачем кошти по договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.03.2012 року не сплатив. У відповідності з умовами договору та розрахунком боргового зобовязання сума боргу становить 117 140,70 грн., з яких: 65080,00 грн. основна сума боргу, 45881,40 грн. інфляційних витрат, 6179,30 грн. 3% річних. Дану суму заборгованості і просив стягнути позивач на його користь.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_5

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки вирішував питання чи перейшло право вимоги до позивача ОСОБА_4 і чи пропущено позивачем строк позовної давності. Зазначає, що договір діяв з 17.03.2012 року по 31.12.2015 року, а виходячи з цього, до моменту закінчення строку дії договору відповідач в добровільному порядку мав право в будь-який момент сплатити грошові кошти за автотранспортний засіб і лише після закінчення строку дії договору, а саме 31.12.2015 року ФОП ОСОБА_6 мав право звернутися до суду з позовною заявою про стягнення суми боргу з відповідача або відступити своє право вимоги до ОСОБА_2 іншій особі, що і було зроблено, оскільки порушення відповідачем умов договору відбулося вже 31.12.2015 року, коли грошові кошти за автотранспортний засіб не надійшли ні в касу підприємства, ні на розрахунковий рахунок підприємства ФОП ОСОБА_6 Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_4 та треті особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи були повідомлені (а.с. 213-215), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що на час звернення до суду сплив строк позовної давності на стягнення боргу за договором купівлі-продажу № 028755 від 17.03.2012 року, оскільки право вимоги отримати заборгованість по неоплачених коштах виникло 17.03.2012 року з моменту отримання відповідачем транспортного засобу, а позов подано до суду 22.06.2015 року за спливом позовної давності.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як убачається із матеріалів справи, 17.03.2012 року між ФОП ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу Renault Mascott 160.65 DXI, VIN:VF654ANA00001942, двигун №Z072522, вартістю 65 080,00 грн., за умовами якого ФОП ОСОБА_6 продав транспортний засіб, а ОСОБА_2 зобовязався прийняти даний транспортний засіб та сплатити його вартість продавцю (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З акту передачі транспортного засобу №028755 від 17.03.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав транспортний засіб (а.с.9), однак не провів оплату за отриманий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

ОСОБА_8 дії договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Протягом строку дії договору сторони мають права і повинні виконувати свої обовязки, які обумовлені предметом того чи іншого договору.

Договором купівлі-продажу транспортного засобу №028755 від 17.03.2012 року встановлено термін дії договору, а саме до 31 грудня 2014 року (а.с. 13).

Відтак, ОСОБА_2 мав зобовязання оплатити за отриманий транспортний засіб до 31.12.2014 року. Відповідно право вимоги щодо виконання зобовязання по оплаті товару виникло з 1.01.2015 року. Позов подано до суду 22.06.2015 року, тобто в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Як убачається з матеріалів справи, 30.03.2015 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу права вимоги №0022-30/03/15, відповідно до якого первісний кредитор відступає за плату, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 2.6 зазначеного договору, з моменту повного виконання новим кредитором обовязків, передбачених п. 4.1 цього договору та укладення між первісним кредитором та новим кредитором акту прийому-передачі права вимоги первісний кредитор буде вважатись таким, що відступив новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги до боржника. Відповідно з дати відступлення у кредитора припиняється, а у нового кредитора виникає право вимоги до боржника. Ціна договору згідно п. 4.1 договору складає 50% від вартості суми боргу і складає 32 540,00 грн.

Матеріали справи містять акт прийому - передачі вимоги згідно договору купівлі-продажу права вимоги № 0022-30/03/15 від 30.03.2015 року, відповідно до якого з 30.03.2015 року право вимоги за Договором зазначеним в п.2.2 договору купівлі-продажу права вимоги та Додатку №2 у повному обсязі перейшло від Первісного кредитора до Нового кредитора згідно з умовами договору купівлі-продажу права вимоги (а.с.9).

Пунктом 2.2 договору купівлі-продажу права вимоги № 0022-30/03/15 від 30.03.2015 року передбачено, що предметом цього договору є право вимоги, що випливає з Контракту, укладеного між Первісним Кредитором та Боржником, а також Договорами забезпечення (у разі їх наявності).

Відповідно до розділу І вищезазначеного договору Контракт угоди, на підставі яких фізична особа підприємець ОСОБА_6 отримав право вимоги, визначене у Додатку №2 до даного договору.

У матеріалах справи відсутній Додаток №2 до договору купівлі-продажу права вимоги. Не надано такий Додаток позивачем і на вимогу суду.

Таким чином, ОСОБА_4 не доведено те, що у неї виникло право вимоги за договором купівлі-продажу транспортного засобу №028755 від 17.03.2012 року, укладеним між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з зазначених вище мотивів.

Керуючись ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів в сумі 117 140 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: А.В. Ніткевич

ОСОБА_8