У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, філії товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, філії ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 15 тис. грн. зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань перед банком у ОСОБА_3 виникла заборгованість.

На забезпечення виконання умов укладеного договору між банком та філією ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська 12 лютого 2009 року укладено договір поруки.

Банк просив їх позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року позовні вимоги банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року в розмірі 44 971,02 грн, витрати за надання юридичних послуг та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права, в розмірі 500 грн.

Стягнуто з філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_3 в солідарному порядку 200 грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року

№ SAMDN8580 в розмірі 30 999,92 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року

№ SAMDN8580 в розмірі 30 999,92 грн, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог банку щодо кредитного договору від 24 квітня 2008 року

№ SAMDN8580 в розмірі 30 999,92 грн, тому в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись із касаційною скаргою заявник крім іншого вказує і на те, що він та його представник звертали увагу суду на ту обставину, що договір від 24 квітня 2008 року б/н, вказаний у розрахунку, ним не укладався. Таким чином, даний розрахунок взагалі не має відношення до даної справи, а договір, вказаний у розрахунку заборгованості, на підставі якого проведено розрахунок заборгованості та ухвалено судове рішення у справі, взагалі відсутній у матеріалах справи та позивачем на підтвердження позовних вимог взагалі не надавався.

Установлено, що 24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір № SAMDN8580 відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 15 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 9-10).

За договором поруки від 12 лютого 2009 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і філією ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № б/н розмір відповідальності поручителя становить 200 грн (а. с. 6).

Як доказ наявності заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» банком надано розрахунок, проведений станом на 12 жовтня 2010 року за кредитним договором від 24 квітня 2008 року без номера (а. с. 5, 97-99).

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не надав жодної уваги та оцінки тому, що банк звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року б/н та надав розрахунок заборгованості за цим договором, однак матеріали справи не містять договору, укладеного між сторонами від 24 квітня 2008 року б/н, відповідно до якого зроблено розрахунок, а містять договір від 24 квітня 2008 року № SAMDN8580, за яким вимоги про стягнення заборгованості не ставилося і розрахунку заборгованості саме за цим договором також не надавалося.

Крім цього, ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції заявляв клопотання щодо витребування розрахунку заборгованості за договором від 24 квітня 2008 року № SAMDN8580, однак йому було відмовлено (а. с. 107, 108, 110).

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № SAMDN8580 з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № SAMDN8580 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К.Парінова

Т.О.Писана

О.В.Ступак