АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/6574/16-ц Головуючий І інстанції - Букреєва І.А.
Провадження: 22-ц/790/5539/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Довгаль І.П., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ УМВС України в Харківській області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у період з 06.09.2003 р. по 24.09.2015 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 Від даного шлюбу у них народились діти : ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу з відповідачем діти залишились мешкати разом з нею. У вересні 2015 року до неї надійшло запрошення від її близького друга щодо приїзду її до Польщі. Він запросив її з дитиною погостити у нього та оздоровити дитину. У зв'язку з чим у неї з'явився намір разом з ОСОБА_6 тимчасово виїхати за кордон, зокрема до Польщі для відпочинку і оздоровлення дитини, але відповідач безпідставно не надає їй такого дозволу, чим порушує права дитини.

Просила дозволити їй, без згоди батька ОСОБА_1 оформити документи для тимчасового виїзду та виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Польщі, строком на 6 місяців.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 року позов задоволено. Надано дозвіл на виїзд з України до країни Польща у період з серпня 2016 року по 18 січня 2017 року громадянину, який не досяг 16-річного віку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог. Позивач звернулась до суду з позовом про надання їй, без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду за межі України неповнолітнього сина. При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні від 18.07.2016 р. надав їй дозвіл на виїзд дитини. Суд першої інстанції не в повному обсязі з»ясував обставини справи, а саме не зясував яка саме мета виїзду неповнолітньої дитини за кордон. Позивач жодного разу не зверталась до відповідача з проханням надати їй дозвіл на виїзд їх неповнолітнього сина за кордон. Таким чином, посилання щодо відмови батька від добровільного надання дозволу на виїзд дитини за кордон є помилковими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що з 06.09.2003 р. по 24.09.2015 рік ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач не позбавлений, отже він на рівні з позивачкою має право приймати участь у вихованні дитини, зокрема, висловлюватися, щодо доцільності виїзду сина за межі України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не надав безпідставно дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон на відпочинок, порушив права дитини і це суперечить інтересам дитини.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суд першої інстанції, оскільки такі висновки не підтвердженні матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно з ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

За змістом ст.ст.141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Проте, суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням представника відповідача стосовно того, що позивач жодного разу не зверталась до нього з проханням надати дозвіл на виїзд їх спільного неповнолітнього сина за кордон.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження безпідставних заперечень відповідача проти надання дозволу на оформлення документів та виїзд дитини за кордон у супроводі матері.

Як в районному суді, так і в апеляційному суді позивач не надала доказів, щодо підтвердження необхідності виїзду неповнолітньої дитини за кордон з метою оздоровлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення суду від 18.07.2016 року суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог є обґрунтованими.

ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогою про надання їй дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Польщі.

При цьому, судом першої інстанції ухвалено рішення щодо надання дозволу на виїзд з України до країни Польща у період з серпня 2016 року по 18 січня 2017 року громадянину, який не досяг 16-річного віку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -