Справа № 452/1367/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"26" грудня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Сенечина В.М.,

при секретарі Кухар О.П.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд із даним позовом посилаючись на те, що 9 січня 2012 року в м. Самборі мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, під керуванням водія ОСОБА_3 автомобілем марки «Nissan Primera», номерний знак

ВС 5599 АЕ, відбулося зіткнення з автомобілем марки «Seat Alhambra», номерний знак

5С6 7263, в якому знаходилась позивачка і остання отримала закритий перелом плечової кістки.

17 січня 2011 року слідчим СВ Самбірського МВ ГУМВС України у Львівській області було порушено кримінальну справу за фактом дорожньо-транспортної пригоди за

ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan Primera», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована страховою компанією приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», відповідно до полісу АВ 0576649 від 9 січня 2012 року.

Позивачка, через представника ТОВ «Відшкодування», звернулася із заявою до відповідача про відшкодування на її користь шкоди у звязку з тимчасовою втратою працездатності та моральної шкоди, повязаної з ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 9 січня 2012 року.

3 березня 2015 року акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» надіслало лист на адресу ТОВ «Відшкодування» про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 у звязку з перевищенням терміну подачі заяви про страхове відшкодування, передбаченого ст. 37. 1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачка вважає таку відмову незаконною і, покликаючись на цивільне законодавство України та закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 20000 грн. моральної шкоди, оскільки вона зазнала фізичних та психологічних страждань, стрес та шок, певний час після дорожньо-транспортної пригоди знаходилась на лікуванні, а також 5066 грн. компенсації за шкоду у звязку з тимчасовою втратою працездатності.

Представник позивача ТОВ «Відшкодування», який належно повідомлений про час та місце розгляду справи повторно не зявився в судове засідання та подав заяву про розгляд справи в його відсутності за наявними матеріалами.

Представник відповідача ОСОБА_1 не визнав позову, посилаючись на подане письмове заперечення та додатково пояснив, що заява про страхове відшкодування ОСОБА_2 до страховика була подана по спливу трьохрічного строку з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що являється підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Водії, які причетні до цієї пригоди, не подали жодного письмового повідомлення в «Страхову групу «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду.

Крім того, як зазначив представник відповідача, моральна шкода завдана позивачці відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини, тобто ОСОБА_3 Для виникнення обовязку акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» щодо моральної шкоди, то судовим рішенням повинно бути встановлено розмір такої шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3, а страховиком може бути сплачена не більше 5 % ліміту, тобто до 2550 грн.

На переконання ОСОБА_1 підстави для відшкодування 5066 грн. шкоди у звязку з тимчасовою втратою працездатності відсутні, оскільки позивачка перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Львівхолод» і ця сума була нарахована і виплачена їй.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із копії постанови слідчого СВ Самбірського МВ ГУМВС України у Львівській області від 17 січня 2011 року про порушення кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вбачається, 9 січня 2012 року в м. Самборі мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, під керуванням водія ОСОБА_3 автомобілем марки «Nissan Primera», номерний знак НОМЕР_1, відбулося зіткнення з автомобілем марки «Seat Alhambra», номерний знак 5С6 7263, яким керував ОСОБА_4, в якому знаходилась позивачка і остання отримала закритий перелом плечової кістки.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan Primera», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована страховою компанією приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Позивачка 2 лютого 2015 року, через представника ТОВ «Відшкодування», звернулася із заявою до відповідача про відшкодування на її користь шкоди у звязку з тимчасовою втратою працездатності та моральної шкоди, повязаної з ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 9 січня 2012 року.

3 березня 2015 року акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» надіслало лист на адресу ТОВ «Відшкодування» про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 у звязку з перевищенням терміну подачі заяви про страхове відшкодування, передбаченого ст. 37. 1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Повноваження ТОВ «Відшкодування» підтверджені довіреністю ОСОБА_2 від 31 грудня 2014 року.

Із копії поліса № АВ/0576649 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 2 грудня 2011 року вбачається, що у забезпечення транспортного засобу автомобіля марки «Nissan Primera», номерний знак НОМЕР_1, між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір за яким обєктом страхування є цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника даного автомобіля, за шкоду, яка може бути заподіяна життю, здоровю, майну потерпілих, внаслідок експлуатації транспортного засобу. Строк дії поліса до 16 грудня 2012 року.

Встановлено, що водії, які причетні до дорожньо-транспортної пригоди, що сталося

9 січня 2012 року, не повідомили письмово відповідача про дану пригоду (докази наявності такого повідомлення відсутні).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано битків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода передбачена п.п. 1,2 ст. 23 ЦК України.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (втому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати, мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Пунктом 4 Постанови пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 1 березня 2013 року передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 16 вищезгаданої постанови передбачено, що, оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Позивачка у заяві вказує, що у звязку з дорожньо-транспортною пригодою вона отримала шкоду у вигляді тимчасової втрати працездатності, яка становить 5066 грн. Проте нею не надано відповідних доказів в підтвердження даних обставин.

ОСОБА_2 у позовній заяві обґрунтовує заподіяну моральну шкоду пережитими фізичними та психологічними стражданнями, емоційним стресом, шоком, переляком і болем, та переживанням за життя і здоровя, перебуванням на лікуванні.

Разом з тим, позивачкою не надано жодних належних і допустимих доказів в підтвердження заподіяння такої шкоди, рішення суду про встановлення винної у заподіянні шкоди особи та розміру шкоди, висновку судово-медичної експертизи про наявність тілесних ушкоджень, їх характер, механізм утворення.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, про правомірність відмови відповідача у відшкодуванні шкоди ОСОБА_2

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Позивачка не позбавлена права вимоги повної компенсації шкоди від особи, яка її завдала.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя