АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Леонтюк Л.К.
№22-ц/796/1993/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Ящук Т.І.,

за участю секретаря Горобець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком.

У мотивування вимог посилалася, що 29 січня 2004 року за Договором дарування частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та будівель за адресою: АДРЕСА_1, вона прийняла в дар від ОСОБА_2 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а ОСОБА_10 прийняв у дар 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Загальний розмір дарунку складає 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_10 його долю успадкували ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є теперішніми власниками частки майна.

Їй належить 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та будівель, а відповідачі володіють 1/6 частиною житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та будівель.

Так, земельна ділянка по АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_11 та ОСОБА_12

У подальшому було побудоване домоволодіння, яке поділене між ними на дві квартири №1 (ОСОБА_11У) та №2 (ОСОБА_12.).

Згодом первісний власник квартири №2 ОСОБА_11 помер, після чого право власності на частину домоволодіння набула у спадок ОСОБА_2

Після цього частина домоволодіння в результаті укладення правочинів та спадкування частки майна стала об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На даний час співвласники житлового будинку не можуть дійти згоди щодо порядку користування нерухомим майном.

Так, загальна площа домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із 2 квартир (квартира №1 площею 56,1 кв.м та квартири №2 площею 64,4 кв.м), складає 120,5 кв.м, а житлова площа - 58,7 кв.м.

Вона та відповідачі є співвласниками квартири №2, загальна площа якої - 64,4 кв.м, що становить 3/6 від загальної площі всього будинку (від 120 кв.м).

Таким чином 2/6 частини житлового будинку, що їй належить, становить 40 кв.м житлової площі, а 1/6 належної відповідачам частини житлового будинку становить 20 кв.м.

З урахуванням наведеного просила суд:

- у її користування виділити веранду - 6,0 кв.м, кухню - 5,0 кв.м, санвузол - 2,0 кв.м, житлову кімнату - 11,2 кв.м, коридор - 5,0 кв.м, житлову кімнату - 7,4 кв.м, що становить 36,6 кв.м;

- у користування відповідачів виділити коридор - 5,8 кв.м, житлову кімнату - 15,7 кв.м, санвузол - 3,2 кв.м, що становить 24,7 кв.м;

- у загальному користуванні залишити вхідну веранду - 3,1 кв.м.

10 вересня 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю.

У мотивування вимог посилалися, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності, зокрема, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках по 1/18 кожному на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 06.10.2009 року, отриманого в порядку успадкування після смерті ОСОБА_10

ОСОБА_5 належить 2/6 частин домоволодіння на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 29 січня 2004 року.

Інша 1/2 частина домоволодіння належить на праві власності сім'ї ОСОБА_12 в невідомих їм частках, яку вони успадкували після смерті ОСОБА_12

Спірне домоволодіння між співвласниками в натурі не поділено, проте між ОСОБА_12, та ОСОБА_11, які були співвласниками будинку по 1/2 частині, був визначений порядок користування, відповідно до якого ОСОБА_12 користувався приміщеннями будинку, які в технічному паспорті на будинок позначені приміщеннями квартири №1, а ОСОБА_11 користувався приміщеннями квартири, які в технічному паспорті позначені за квартирою №2.

Після того, як право власності на 1/2 частину домоволодіння перейшла до ОСОБА_5 в частині 2/6 та ОСОБА_10 в частині 1/6, між співвласниками встановився наступний порядок користування, зокрема, ОСОБА_5 користувалася житловими кімнатами 2-6, площею 11,2 кв.м, 2-7, площею 7,4 кв.м, та передпокоєм 2-5, площею 5,0 кв.м, а у користуванні ОСОБА_10 перебувала житлова кімната 2-8, площею 15,7 кв.м та коридор 2-9, площею 5,8 кв.м. Інші підсобні приміщення, зокрема, санвузол 2-4, площею 2,4 кв. м, кухня 2-3, площею 5,0 кв. м, веранда 2-2, площею 6,0 кв.м та веранда 3-1, площею 3,1 кв.м перебували у спільному користуванні.

У 2009 року після смерті ОСОБА_10 і переходу права власності на 1/6 частину домоволодіння до спадкоємців зазначений порядок користування частиною будинку зберігся і для них.

Проте, починаючи з 2010 року, між ними та ОСОБА_5 почали виникати конфлікти щодо користування кухнею 2-3, площею 5,0 кв.м.

Крім того, починаючи з 2012 року, ОСОБА_5 без погодження зі співвласниками спільної власності вселила в частину будинку свою дочку, зятя та родичку: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

З цього часу відповідачі перешкоджають їй та її дочці користуватися кухнею. У вхідні двері суміжного з кухнею приміщення веранди відповідачі встановили замок, який закривають і таким чином на кухню не допускають.

З урахуванням наведеного просили суд:

- зобов'язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_13, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні частиною будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу замка з вхідних дверей до приміщення веранди та забезпечення вільного доступу до приміщення кухні, яке в технічному паспорті на будинок, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації від 26 червня 2009 року зазначено під №2-3, площею 5,0 кв.м;

- виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 із будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Зазначають, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачі за зустрічним позовом у судовому засідання не довели тих обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, не пояснили, яким чином порушене їх право власності чи користування будинком.

Проте з таким висновком суду не погоджуються, оскільки суд у рішенні не вмотивував та не навів обґрунтування, спростування чи відкидання наданих до суду доказів.

До того ж, суд не правильно з'ясував та надав оцінку доказам у справі щодо користування сторонами приміщень кухні, про що свідчить викладений висновок про те, що у кожної із сторін в окремому користуванні є приміщення кухні.

Згідно технічної документації у будинку є лише одне приміщення кухні.

Окрім того, як пояснили позивачі, про що не заперечували відповідачі за зустрічним позовом та свідки, відповідачі встановили замок на вхідних дверях розташованої на шляху до кухні веранди і перешкоджають їм у доступі до неї.

Щодо позовних вимог про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, то спірне житлове приміщення перебуває у співвласників сторін і між ними в натурі не поділено.

Оскільки позивачі як співвласники будинку згоди ОСОБА_5 на вселення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надавали, то вони були вселені у порушення правил про вселення, а отже у них не виникає право на користування житлом.

Щодо проживання ОСОБА_9, то позивач за первісним позовом ОСОБА_9 включила до списку свідків, яким особисто відомі обставини їхнього проживання у будинку.

Окрім того доказом проживання ОСОБА_9 є покази свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_14

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Зазначає, що ОСОБА_5 належить 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та будівель за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - 1/6 частини зазначеного будинку.

Виходячи із фактично займаних співвласниками приміщень, усталеного укладу життя, поліпшення майна та фактичного користування майном співвласниками, яке кожен з них вчиняв та розрахунку часток у спільній сумісній власності: 2/6 частини житлового будинку, які належать позивачу, складають 36,6 кв.м. житлової площі; відповідно 1/6 частини житлового будинку, що належить відповідачам, складає, 24,7 кв.м.; у загальному користуванні співвласників знаходиться вхідний коридор (веранда) площею 3,1 кв.м. Отже, вбачається, що такий розподіл у користуванні максимально приближений до часток співвласників у майні.

Вказує, що судове рішення не вирішило спір між сторонами по суті, оскільки сторони заявляли позовні вимоги про встановлення порядку користування житловими приміщеннями, а судом було розглянуто спір щодо поділу майна, тобто про вимоги, які сторонами не заявлялись.

Окрім того, така мотивація суду як «у задоволенні первісного позову слід відмовити, оскільки сторони між собою конфліктують» не є підставою для задоволення або відмови у задоволенні будь-яких позовних вимог, а тому судом порушено ст. 214 ЦПК України.

Також судом при винесенні судового рішення порушені норми матеріального права, зокрема, ст. ст. 15, ч. 1, 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч. 1, 3, 4 ст. 358, 360 ЦК України, ст. 104 ЖК України, правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 03.04.2013 року №6-12цс13 (Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргипідлягаютьчастковому задоволенню.

Судом встановлено, що 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, була подарована ОСОБА_2 ОСОБА_17 та ОСОБА_5 у таких долях: 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель ОСОБА_5, а 1/6 частина - ОСОБА_10, що підтверджується Договором дарування частини житлового будинку від 29.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. (а.с. 28-29).

Зазначена частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 02.08.2001 року за №2у-3188, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 21.11.2001 року за №26543.

Сторонами підтверджено, що 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованому по АДРЕСА_1, ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_11.

Згідно витягу з рішення Ц686 від 11.11.1985 року виконком Дарницької районної ради народних депутатів затвердив акт прийому до експлуатації кв. №2 з 3-х житлових кімнат площею 35,2 кв.м, підсобних приміщень площею 24,6 кв. м, загальною площею 59,8 кв.м, надвірних споруд, сараю, вбиральні, водопроводу, огорожі, право особистої власності оформив на ОСОБА_11 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/18 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, отримали ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с. 129-131).

Отже, співвласниками 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_5 (2/6 частини), ОСОБА_2 (1/18 частина), ОСОБА_4 (1/18 частина) та ОСОБА_3 (1/18 частина).

Звертаючись з позовними вимогами про визначення порядку користування житловим будинком ОСОБА_5 зазначала, що виходячи із фактично займаних співвласниками приміщень, фактичного користування майном, усталеного укладу життя та відсутності згоди сторін щодо порядку користування нерухомим майном, просила у її користування виділити веранду - 6,0 кв.м, кухню - 5,0 кв.м, санвузол - 2,0 кв.м, житлову кімнату - 11,2 кв.м, коридор - 5,0 кв.м, житлову кімнату - 7,4 кв.м, що становить 36,6 кв.м; у користування відповідачів виділити коридор - 5,8 кв.м, житлову кімнату - 15,7 кв.м, санвузол - 3,2 кв.м, що становить 24,7 кв.м; у загальному користуванні залишити вхідну веранду - 3,1 кв.м.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Умовами ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволені позову, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позивач порушила питання про виділ її частки в натурі та не звернув уваги, що позов заявлено про визначення порядку користування жилим приміщенням, що є у спільній частковій власності сторін.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд, вирішуючи спір вийшов за межі позовних вимог, а тому в силу ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, запропонований ОСОБА_5 порядок користування частиною житлового будинку, зокрема, щодо виділу безпосередньо у її користуванні кухні, площею 5,0 кв.м, санвузла площею 2,0 кв.м, буде порушувати права ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 щодо користування зазначеними підсобними приміщенням, а отже, не може бути встановлений судом як законний.

Окрім того, слід зазначити, що санвузол площею 3,2 кв. м, який просить ОСОБА_5 виділити в користування відповідачів, є самочинно збудованим, що підтверджується планом будинку та про що також підтвердили сторони в судовому засіданні. Відповідно рішенням суду він не може бути виділений у користування іншим співвласникам.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід відмовити в задоволені позову про визначення порядку користування жилим приміщенням по запропонованому нею в позовній заяві варіанту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині усунення перешкод у користуванні кухнею, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази систематичного порушення правил співжиття відповідачами за зустрічним позов.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, поясненнями сторін підтверджено, що кухня, площею 5,0 кв.м, під №2-3 у технічному паспорті, перебуває в користуванні лише ОСОБА_5

Зазначеним приміщенням позивачі за зустрічним позовом позбавлені можливості користуватися.

Наявність спору щодо користування кухнею також підтверджено первісним позовом, згідно якого ОСОБА_5 просила виділити лише у її користування кухню.

Оскільки в житловому будинку наявне лише одне приміщення кухні, що в технічному паспорті позначене під №2-3 (а.с. 103), інше приміщення, яке могло б використовуватися позивачами за зустрічним позовом як кухня, в технічному паспорті відсутнє, а тому обмеження ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в користуванні спірним приміщенням є порушенням їхніх прав як співвласників.

Таким чином, вимоги позивачів за зустрічним позовом в частині усунення перешкод у користуванні кухнею підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 колегія суддів приходить до наступного.

За приписами ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Із зазначеного вбачається, що на вселення ОСОБА_7, ОСОБА_8 необхідна згода всіх співвласників спірного житлового будинку.

Сторонами в судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають по АДРЕСА_1.

Як зазначили позивачі за зустрічним позовом, згоди на проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вони не надавали.

Окрім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані за іншими адресами і мають своє місце проживання.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що вселення зазначених осіб без згоди інших співвласників, наявність незначних розмірів місць загального користування, суттєво порушує право позивачів за зустрічним позов, які не перебувають в родинних відносинах з сім'єю ОСОБА_8 і створюють їм певні незручності в побуті.

Таким чином, вимоги про виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволені вимог про виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зі спірного будинку скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо позовних вимог про виселення ОСОБА_9 колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.

ОСОБА_9 пояснила суду, що понад два роки у спірному будинку не проживає, на даний час мешкає за адресою АДРЕСА_2.

Цей факт підтвердила в судовому засіданні і ОСОБА_4 пояснивши, що ОСОБА_9 проживала раніше, але більше року вона в будинку не проживає. Позов про виселення заявлений на той випадок, якщо ОСОБА_9 знову поселиться в будинку.

З пояснень ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_9 тимчасово проживала в квартирі два роки тому. Зараз в їхній частині будинку не проживає.

Наведене свідчить про безпідставність заявлених вимог про виселення ОСОБА_9 з будинку.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір по 121,80 грн з кожного.

Керуючись ст. 88, 303, 304, 307, 308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3перешкоди у користуванні частиною будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу замка з вхідних дверей до приміщення веранди та забезпечення вільного доступу до приміщення кухні, площею 5,0 кв.м.

Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_9про виселення ОСОБА_9 з будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 121 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 121 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 121 грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Українець Л.Д.

Судді Оніщук М.І.

Ящук Т.І.