Справа № 355/297/16-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/5232/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 24.10.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання умов договору несправедливими, відшкодування заподіяної моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року в задоволенні вищезазначених позовів Публічного Акціонерного Товариства "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" не довело того, що договір позики між ним та ОСОБА_2 19 липня 2013 року був укладений. А тому в задоволенні даних позовних вимог необхідно відмовити.

Відносно позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" зазначено, що оскільки позивач не довів суду, що договір позики був укладений, то немає підстав визнавати оспорювані умови договору несправедливими.

Щодо вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що діючим законодавством, а саме Законом України «Про захист персональних даних» регламентуються обов'язки та вимоги щодо захисту персональних даних, проте, не передбачено відповідальності за розголошення таких даних.

Крім того позивач не надала суду жодних доказів того, що діями Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" їй заподіяна моральна шкода.

Окрім цього, не довела суду, шо працівники банку чинили на неї будь-який тиск, переслідували її, погрожували їй та таке інше.

При цьому, позивач зазначила, що після відкриття провадження по даній справі та виклику її до суду, у неї через хвилювання стався гіпертонічний криз, Проте, на переконання місцевого суду, дана судова справа є наслідком легковажної поведінки позивача, її легковажного відношення до документів, які вона підписала на прохання працівників Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", а тому суд не вбачає в цьому вини відповідачів.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" подали апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права та процесуального права при його ухваленні.

Просять рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року скасувати частково, зокрема, ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог, а Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" - в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 погодилась та підписала «Заяву позичальника» №AN7KRX109460021, в якій просила надати споживчий кредит на суму 6 288,22 грн. строком на 24 місяці із відсотковою ставкою ( фіксованою ) 0,12% річних для встановлення металопластикових вікон ( а.с. 7 ).

Відповідно до п. 9, вищезазначеної заяви, грошові кошти мали бути перераховані безготівковим шляхом на поточний рахунок СПД ОСОБА_4 НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві "А-БАНК" ( там же ).

ОСОБА_2 25 листопада 2013 року зверталася до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" із заявою, в якій просила скасувати «Заяву позичальника» №AN7KRX109460021, посилаючись на те, що вона лише підписала заяву на кредит, а не сам кредитний договір та з СПД ОСОБА_4 так і не уклала договір на встановлення металопластикових вікон ( а.с. 57 ).

Проте в матеріалах справи не міститься і Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" не надано суду апеляційної інстанції жодного доказу того, що кредитні кошти, відповідно до наданої суду «Заяви позичальника» №AN7KRX109460021 від 19 липня 2013 року, були виплачені позичальнику чи відповідно до п. 9 заяви - безготівково перераховані на поточний рахунок СПД ОСОБА_4.

Окрім цього, надані суду умови споживчого кредиту фізичним особам ( "Розстрочка" ) ( Стандарт ) не містять підпису відповідача за первісним позовом ( а.с. 8-14 ), а правила та тарифи, які згідно п. 15 заяви є складовими кредитно-заставного договору ( а.с. 7 ), в матеріалах справи відсутні та не надані під час розгляду зазначеної справи.

Не надала і ОСОБА_2 суду доказів заподіяння їй моральної шкоди, усупереч положень ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та правомірно прийшов до висновку про безпідставність первісно і зустрічно заявлених позовних вимог та, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 23, 640, 1046, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення по справі на підставі належних та допустимих доказів згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

При цьому, дав їм відповідну оцінку у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, оскільки повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Інші доводи, викладені в апеляції ОСОБА_2, зокрема, про те, що вона зазнала нервового стресу та була змушена пройти курс лікування, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про необгрунтованість вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки будь-яких доказів на її заподіяння вона не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Представлена суду довідка про її знаходження на прийомі у лікаря 25 квітня 2014 року ( а.с. 68 ), сама по собі, на переконання апеляційного суду, не свідчить про заподіяння моральної шкоди саме з приводу підписання заяви та дій посадових осіб відповідачів за зустрічним позовом.

Твердження Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", зазначені в апеляції, зокрема, про те, що розрахунком заборгованості доводиться виконання банком зобов'язання з перерахування коштів, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності і, відповідно, правового значення для правильного вирішення справи не мають та не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість первісно заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки цей доказ не є допустимим у відповідності до положень ст. 59 ЦПК України.

Інших доказів виплати ( перерахування ) грошових коштів за кредитним договором Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" ні до місцевого суду, ні до апеляційного суду не надало.

А тому, викладені доводи у апеляційних скаргах суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" відхилити. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання умов договору несправедливими, відшкодування заподіяної моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

Є.М. Суханова