У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Валківської районної державної адміністрації Харківської області, Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області, публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування», треті особи: ОСОБА_4, Реєстраційна служба Валківського районного управління юстиції Харківської області, відділ Держземагенства у Валківському районі Харківської області, про захист порушеного права на земельну частку (пай), скасування рішень ради, скасування розпорядження голови адміністрації та скасування державного акта, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що з 10 травня 1979 року по 22 травня 2008 року він працював у колективному господарстві «Восток», який був реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство «Восток», а потім - у приватне сільськогосподарське підприємство «Восток». 20 березня 1996 року колективному господарству «Восток» був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1. Під час паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Восток» до списку членів колективного господарства, які мають право на земельну частку (пай), внесено і його ім'я. Інститутом землеустрою м. Харкова були виготовлені сертифікати на земельну частку (пай) кожному члену підприємства та передані для підписання і видачі Валківській районній державній адміністрації Харківської області. Посилаючись на те, що остання відмовила йому у видачі цього документа та запропонувала написати заяву про відмову від земельної частки, просив просив задовольнити позов.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) площею 7,09 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського підприємства «Восток», що знаходяться на території Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області. Визнано протиправним та скасовано рішення Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області від 16 січня 2001 року «Про надання землі сільськогосподарського призначення загальною площею 4126,12 га в постійне користування дочірній компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі головного управління «Харківгазвидобування» для сільськогосподарського використання підсобним аграрним підрозділом «Агрофірма «Восток» та рішення Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області від 16 січня 2001 року «Про надання дозволу на виготовлення державного акта на право постійного користування землею дочірній компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в ocoбi головного управління «Харківгазвидобування» площею 4126,12 га». Визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею дочірньої компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 5 липня 2001 року та скасовано його державну реєстрацію.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що підстав, передбачених ст. 141 ЗК України для припинення права користування відповідачем наданою йому у постійне користування земельною ділянкою чи її часткою не встановлено, а ОСОБА_3 не надано доказів, які б свідчили про порушення його прав відповідачем.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно позовної заяви, яка була предметом розгляду, ОСОБА_3 обгрунтовував вимоги тим, що частина переданої відповідачу в користування земельної ділянки належить йому на праві власності, яка набута ним в результаті проведення розпаювання земель колгоспу «Восток», членом якого він був, чим його права порушені.

Позивач просив захистити порушене право шляхом визнання неправомірними розпоряджень про надання відповідачу в користування земельної ділянки та недійсним виданого на їх підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Він не ставив на питання про припинення права останнього на користування земельною ділянкою на підставі ст. 141 ЗК України.

Виходячи з наведеного, суди мали перевірити законність оскаржуваних позивачем рішень та державного акта.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову суди на це уваги не звернули, помилково вказували на відсутність передбачених цією статтею підстав для припинення права на землекористування.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2 Протоколу зборів уповноважених членів КСП «Восток» від 12 квітня 1994 року № 2 правлінню КСП «Восток» було доручено провести розпаювання майна КСП відповідно до Положення про пайовий фонд та рекомендацій, і по закінченню паювання видати колишнім членам КСП пайові книжки із зазначенням грошового та земельного паю.

На виконання зазначеного рішення зборів виконавчим комітетом Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області 19 грудня 1995 року було прийнято рішення № 237 «Про передачу земель у колективну власність» відповідно до якого агрофірмі «Восток» було передано землю у колективну власність та видано державний акт на право колективної власності на землю (а. с. 161, 162 т. 1).

Виходячи з наведеного, того, що вказаний державний акт недійсним не визнаний у встановленому порядку, апеляційний суд не міг давати оцінку його законності, оскільки вимоги про це не заявлялись і предметом розгляду не були.

Право у ОСОБА_3 на земельний пай могло виникнути у разі включення його у список громадян, який долучений до державного акта на право колективної власності на землю.

З приводу того, що чи був позивач включений у такий список апеляційний суд ніяких висновків не зробив.

У разі включення останнього у цей список і не оскарження законності такого включення, обставини пов'язані з тим, чи був він членом колгоспу, правового значення не мають.

Отже у апеляційного суду не було підстав з'ясовувати обставини щодо членства ОСОБА_3 у колгоспі.

При розпаюванні землі частка члена колгоспу, який включений у список громадян, що додається до державного акта на право колективної власності на землю визначається в умовних кадастрових гектарах у всій землі, яка передана у колективну власність.

Тому, без доведення, що позивачу, якщо останнього було включено у список громадян, було визначено конкретні межі земельної ділянки та місце її розташування, та обставина, що відповідачу у користування передано земельну ділянку меншим розміром від того, який знаходився у користуванні колективного господарства, вирішального значення не має.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа передачі на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно було врахувати наведене, з'ясувати чи був позивач внесений до списку осіб, який додається до державного акта на право колективної власності на землю, оскільки лише за умови такого включення у особи виникає право на земельну частку (пай).

Не доведення позивачем цієї обставини може бути підставою для відмови у позові.

Оскільки право на земельну частку (пай) посвідчується відповідним сертифікатом і електрофотокопію такого, виданого на ім'я ОСОБА_3, долучено до матеріалів справи після подання заяви про перегляд оскаржуваного рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, то суду належить перевірити відповідність його оригіналу та те, чи видано його уповноваженими особами (чи є він дійсним).

У разі коли суд дійде висновку про те, що позов доведений, перевірці підлягають обставини пов'язані з дотриманням позовної давності.

Заперечуючи проти позову відповідач, в т. ч. вказував на те, що така пропущена.

Отже, в цьому випадку суду належить перевірити, коли ОСОБА_3, який спочатку працював у колгоспі «Восток» та його правонаступниках економістом по праці і заробітній платі, а згодом головним економістом (а. с. 6, т. 1), дізнався (довідався) або повинен був дізнатися (довідатися) про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР, ст. 261 ЦК України).

Пропуск позовної давності може бути самостійною підставою відмови у позові при його доведеності.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук