Справа № 461/9621/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/1089/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 7 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення грошових коштів ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом. Просила стягнути з ПАТ «Укрсиббанк» вклад в сумі 10800 грн., 3 % річних та індекс інфляції на усю суму прострочення виконання грошового зобов'язання, всього на загальну суму 17165,11 грн. Зазначала, що 09.07.2014 року уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір-анкету банківського рахунку фізичної особи, за умовами якого вона передала банку грошові кошти з правом розміщення на депозиті, а банк зобов'язується повернути їй її вклад та поклала на даний рахунок 10800 грн.

Так як банк відмовився видати грошові кошти на її вимогу, просила стягнути суму вкладу і застосувати до боржника наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Ухвалено про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь позивача 177165,11 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржило ПАТ «УкрСиббанк». Просить його скасувати і ухвалити нове рішення. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд невірно застосував норми матеріального права. Зокрема посилається на те, що суд взяв до уваги недопустимий доказ - висновок експерта, який був зроблений у межах іншої справи; суд неправильно визначив характер спірних правовідносин і тому неправильно вирішив спір.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників апелянта: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5 на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить підстави для часткового її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що 09.07.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір - анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_1, за умовами якого банк на підставі наданих ОСОБА_4 документів відкрив та взяв на обслуговування на умовах «Тарифного плану «Активні гроші плюс» картковий рахунок НОМЕР_2 у національній валюті (а.с.3).

В той же день ОСОБА_4 внесла на картковий рахунок НОМЕР_2 10802,61 грн. (а.с. 16).

30.03.2015 року ОСОБА_4 письмово звернулася до ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою про видачу коштів із карткового рахунку НОМЕР_2, яка залишилася без задоволення.

Стаття 1066 ЦК України визначає поняття договору банківського рахунка.

Частиною першою цієї стаття передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (частина друга цієї статті).

Як правильно встановив суд першої інстанції, і відповідач не спростував цього висновку, 09.07.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» прийняв від ОСОБА_4 10802,61 грн. і розмістив ці кошти на її картковому рахунку НОМЕР_2. Разом із цим розпорядження ОСОБА_4 від 30.03.2015 року на видачу грошових коштів не виконав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» порушив умови договору і не виконав розпорядження ОСОБА_4 про видачу грошових коштів із карткового рахунку, то рішення суду першої інстанції про наявність підстав для їх стягнення є правильним.

Правильним є висновок суду і про наявність підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із цим суд помилково задовольнив позов у повному обсязі в частині, що стосується часу прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Як встановлено в судовому засіданні, з письмовим розпорядженням про виконання грошового зобов'язання ОСОБА_4 звернулася до відповідача 30.03.2015 року. Між тим, суд першої інстанції вважав розпорядження ОСОБА_4 на видачу грошових коштів вчиненим 11.07.2014 року. При цьому жодного підтвердження цьому факту матеріали справи не містять.

Отже, приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідно застосовувати з 30.03.2015 року до часу ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, відтак стягненню підлягають 14655,01 грн. (10800 грн. за основним зобов'язанням, 301 грн. - три проценти річних; 3456,81 грн. - втрати від інфляції, де індекс інфляції становив з березня 2015 року по січень 2016 року відповідно: 110,8; 114,0; 102,2; 100,4; 99,0; 99,2; 102,3; 98,7; 102,0, 100,7; 100,9 (на час ухвалення рішення індекс інфляції за лютий встановлений ще не був).

Посилання апелянта на те, що предметом спірних правовідносин є шкода, заподіяна клієнту банку його працівником унаслідок делікту не відповідає матеріалам справи.

Так, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами спору відбулися договірні правовідносини, оскільки ОСОБА_4 09.07.20014 року уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір і на виконання його умов внесла грошові кошти, які були зараховані банком на її картковий рахунок.

Натомість, банк не виконав умов договору і не видав ОСОБА_4 суму розміщених нею грошових коштів.

Отже, в даному випадку відповідач має нести цивільно - правову відповідальність за невиконання умов договору.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 7 грудня 2015 року змінити, зменшити розмір стягнення із публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_4 до 14655,01 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: