Справа № 456/4001/15 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1168/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про визнання недійсним рахунку-квитанції,-

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним платіжний документ - рахунок-квитанцію від 08.05.2015 року, виписану на її імя відповідачем для оплати послуг з газопостачання за квітень 2015 року, з тих підстав, що розрахунок газу здійснено з порушенням Правил надання населенню послуг з газопостачання (ПННПГП), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246, а саме: для обрахунку оплати за спожитий у квітні газ застосовано тариф 7,188 грн. за 1 м3, а не 3,600 грн. за 1 м3.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обрахунку оплати за спожитий у квітні газ і вважає наданий відповідачем розрахунок вартості за спожитий нею газ у квітні таким, що суперечить вимогам наведених вище ПННПГП.

В судове засідання апеляційного суду позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їй 05.03.2016 року судової повістки (а.с.57), клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З цього слідує, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року (Справа №6-20цс11).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є споживачем послуг з газопостачання, які їй надає відповідач в особі Стрийського УЕГГ ПАТ «Львівгаз», отже, між сторонами існують договірні правовідносини.

Предметом спору в даній справі є рахунок-квитанція від 08.05.2015 року, виписана на імя позивача відповідачем для оплати послуг з газопостачання за квітень 2015 року, який позивач просить визнати недійсним на підставі ст.ст.203 ч.1, 215 ЦК України, тобто з тих підстав, які встановлені законом для визнання недійсними правочинів. Однак, рахунок-квитанція не є правочином, а лише платіжним документом, який містить інформацію про вартість наданих споживачу послуг за певний період, з якою споживач може погоджуватись і, як наслідок сплатити вказану у квитанції суму, або ж не погоджуватись, - сплативши лише ту суму, яку він вважає правильною, а вже при вирішенні спору, якщо такий виникне між сторонами, про стягнення заборгованості за надані послуги споживач має право заперечувати проти суми боргу, обґрунтовуючи правильність свого розрахунку.

Згідно з п.10 наведених вище Правил, розрахунок за наданні послуги з газопостачання населенню, починаючи з 01.04.2015 року, здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), за показниками лічильників газу, а у разі їх відсутності за нормами споживання природного газу.

Постановою НКРЕКП №583 від 03.03.2015 року встановлено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, зокрема: для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) у період з 01 жовтня по 30 квітня за обсяг, спожитий до 200 м3 природного газу на місяць, по тарифу - 3,600 грн. за 1 м3, а понад 200 м3 природного газу на місяць (включно), - за тарифом 7,188 грн. за 1м3.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що позивач у квітні спожила згідно з наданими нею показниками 365 м3, а тому для обрахунку вартості за той обєм спожитого газу, який перевищував 200 м3, було застосовано тариф 7,188 грн. за 1 м3, а до 200 м3 3,600 грн. за 1 м3.

З урахуванням наведених вище мотивів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки такі вимоги є безпідставними і не можуть бути задоволені в обраний позивачем спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_4