Справа № 214/4665/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2016 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря - Соколовської Т.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Дороша О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, внаслідок неналежних умов праці, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позов до ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, внаслідок неналежних умов праці. В обґрунтування позовних вимог, зазначав, що працював 13 років (з 11.02.2003 по 08.08.2016) на підприємстві відповідача та постійно наражався на шкідливі та небезпечні для здоров'я фактори, на теперішній час на пенсії. Як вбачається із записів трудової книжки він працював на підприємстві відповідача: 11.02.2003 прийнятий стропальником термообрубувальної дільниці, 22.05.2003 переведений обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) третього розряду сталефасоноливарного цеху №3/3, 22.01.2004 обрубувач, зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) третього розряду термообрубувального цеху, 12.03.2011 переведений обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) третього розряду термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху; 08.08.2016р. звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. З 2004 року він змушений періодично одержувати амбулаторне та стаціонарне лікування. У зв'язку із загостренням хвороби був направлений на обстеження з підозрою на професійний характер захворювання до Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де в нього були виявлені такі професійні захворювання, як: - вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), періартроз ліктьових суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей, вегетативно-трофічні порушення на кистях; - радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром. На підставі повідомлення Інституту про виявлене у нього професійне захворювання Відповідачем разом із управлінням Держсанепідемслужбою, Профспілкою, представником відділення Фонду соц. Страхування було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що 06.05.2016 року було складено акт №2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за формою П-4.

Згідно пункту 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Умови праці обрубувача в термообрубувальному цеху за рівнем виробничої локальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводилось для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2010 році.).

Вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 117 при гранично допустимому до 112.

Статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с: за участю м'язів тулуба та ніг - для чоловіків - 240000 при гранично допустимому 100000.

Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 40,6/- при гранично допустимій до 25/0.

Нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 230 при гранично допустимих до 100.

Також, підтвердженням того, що він працював у шкідливих, небезпечних та неналежних умовах слугує Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці від 01.07.15, що затверджена Головним державним санітарним лікарем міста Кривого Рогу.

02.08.2016р. за висновками МСЕК йому встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% (25% - вібраційна хвороба та 15% - радикулопатія). За висновками лікарів йому протипоказана робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, довга хода, переохолодження.

Факт вини: адміністрації ПАТ «КЗГО» в отриманні ним профзахворювань, встановлено в пунктах 16, 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією. А саме порушення вимог чинного законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Він змушений для підтримання свого стану здоров'я постійно проходити лікування. За висновками лікарів йому рекомендовано: нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації (медикаменти групи НПЗП, ангіо- і хондропротектори, вітамінні комплекси, препарати, що поліпшують трофіку та проведення імпульсів в нервово-м'язових сіна псах - нейровітан, токоферола ацетат, а також препарати, направлені на підтримання та лікування серцево-судинної системи, фізіотерапія); уникати переохолодження, оздоровлення санаторії-профілакторії, санаторно-куротне лікування (Солоний Лиман, Приморськ, Бердянськ, Одеса, Хмільник). Почуває себе зовсім виснаженим, бо повноцінно не має змоги виспатися, відпочити і від цього знаходиться в постійному нервовому стані. В зв'язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить стягнути моральну шкоду з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на його користь в сумі 145000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити.

Представник відповідача - ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 44).

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на ім'я ОСОБА_3 - останній працював з 11.02.2003 по 08.08.2016 на ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», а саме: 11.02.2003 прийнятий стропальником термообрубувальної дільниці, 22.05.2003 переведений обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) третього розряду сталефасоноливарного цеху №3/3, 22.01.2004 обрубувач, зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) третього розряду термообрубувального цеху, 12.03.2011 переведений обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом) третього розряду термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху; 08.08.2016р. звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію (а.с. 11-13).

Відповідно до виписки-епікризу № 841/181 із медичної карти стаціонарного хворого КУ «ЦПМСД № 2» позивач ОСОБА_3 з 2004 року звертався до медичного закладу у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. спочатку лікувався амбулаторно, потім стаціонарно, в зв'язку з значним погіршенням стану здоров'я був направлений на обстеження з метою вирішення питання про можливий зв'язок захворювання з професією (а.с. 14-16).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологчного лікувально-профілактичного закладу від 10.03.2016 № 835 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_3 було встановлено наступні професійні захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), періартроз ліктьових суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей, вегетативно-трофічні порушення на кистях; радикулопатія попереково-крижова L4,L5,S1, білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром (а.с. 17-19).

Відповідно до п.п. 13, 16, 17 Акту № 1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.05.2016 робоче місце на ПАТ «КЗГО» характеризувалось: виробнича локальна вібрація та важкість праці в параметрах, що перевищують гранично допустимі.

Згідно пункту 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією встановлено, що він працюючи обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пнемоінструментом) в термообрубувальному цеху заводу з ремонту гірничого обладнання, виконував роботи з обрубки, обпилювання, зачищення і вирубки обрубним пневматичним молотком, абразивними колами поверхні виливок від заток, припилів, пригару піску, заусенців, літників та інших нерівностей на внутрішніх поверхнях у незручних для роботи місцях вимушеній робочій позі, зовнішніх поверхонь, відповідальних деталей для отримання заданих розмірів, вирубки дефектів у складних деталях і виливках по шаблонах і лекалам, видалення залишків стрижнів і каркасів з виливок. При цьому внаслідок недосконалості технології оброблення литва, порушень режимів експлуатації ручного обрубувального інструменту, які мали місце, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої локальної вібрації, статичного перевантаження за участі м'язів корпуса та ніг та незручної робочої пози.

Згідно пункту 14 даного Акту причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці обрубувача в термообрубувальному цеху за рівнем виробничої локальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводилось для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2010 році.). Вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 117 при гранично допустимому до 112. Статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с: за участю м'язів тулуба та ніг - для чоловіків - 240000 при гранично допустимому 100000. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 40,6/- при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 230 при гранично допустимих до 100 (а.с. 20-23).

Також, підтвердженням того, що позивач працював у шкідливих, небезпечних та неналежних умовах є Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці від 01.07.15, що затверджена Головним державним санітарним лікарем міста Кривого Рогу (а.с. 24-30).

02.08.2016 за висновками МСЕК позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% (25% - вібраційна хвороба та 15% - радикулопатія). За висновками лікарів йому протипоказана робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, довга хода, переохолодження (а.с. 31).

Факт вини: адміністрації ПАТ «КЗГО» в отриманні ним профзахворювань, встановлено в пунктах 16, 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією. А саме порушення вимог чинного законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача викиданих у запереченнях про те, що позивач знав про шкідливі умов праці, отримував додаткове харчування працював на інших підприємствах де міг отримати хронічне захворювання, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, вимоги позивача до ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки цей факт встановлено актом, який не оскаржено підприємством-відповідачем у встановленому законодавством порядку.

Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Що стосується доводів представника ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку професійним захворюванням, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом отримання професійного захворювання в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданого отриманням професійного захворювання, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відповідач відшкодувати позивачу, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці що призвело до отримання професійного захворювання та моральних страждань потерпілого, що підтверджується Актом по справі.

У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків, здоров'ю позивачу ОСОБА_3 була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 40%. Позивач, у зв'язку із захворюванням відчував щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що професійне захворювання призвело до невідворотних негативних наслідків для позивача. Відбулися нервові щоденні потрясіння, на теперішній порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» вимог ст. 153 КЗпП України та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 40% первинно, а звідси і отримання моральних переживань.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» 14500 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнав у зв'язку із професійним захворюванням, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008, ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, внаслідок неналежних умов праці - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» () на користь ОСОБА_3. моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання в розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» () на користь держави судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

В решті позову - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення (отримання) рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 18.11.2016.