н/п 2/490/924/2016 Справа № 490/7160/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2016 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

за участю позивачів, їх представника ОСОБА_1, відповідача , його представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2015 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача, в якому з подальшим уточненням позовних вимог просили припинити право власності ОСОБА_5 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на цю частину житлової квартири з виплатою компенсації відповідачу його частки відповідно до її реальної ринкової вартості, стягнути з відповідача на їх користь судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3, та його представник просили про задоволення позову в повному обсязі. Суду пояснили, що позивачі згодні на виплату компенсації відповідачу за належну йому частку у спірній квартирі згідно висновку експерта. В обґрунтування позовних вимог посилалися на неможливість спільного проживання з відповідачем в одній квартирі внаслідок того, що між ним та усиновленим сином ОСОБА_3 склалися вкрай неприязнені стосунки приблизно з 2012-2013 року , непорозуміння, що робить взагалі неможливим проживання їх у одній квартирі. Тим більше, що у ОСОБА_3 немає іншого житла , він вимушений проживати разом з бабусею ОСОБА_4 , в той час як є власником більшої частки квартири. У відповідача є житло - за місцем проживання батьків, а також за місцем реєстрації його дружини, отже позбавлення його права власності на незначну частку у цій квартирі ніяким чином не порушує його прав.

Позивачка ОСОБА_4, просила про задоволення позову . Суду пояснила, що у онука з відповідачем склалися напружені відносини, внаслідок чого він вимушений був уходити з дому , а з січня 2015 року не проживає в своїй квартирі, а відповідач навіть не надавав кошти на його утримання. У відповідача є нова сім'я, маленька донька, і він не допускає у квартиру позивачку, навіть раніше перешкоджав у спілкуванні з онуком. Їй відомо, що у його батьків є трикімнатна квартира, певно житло є і у його дружини, в той час як ОСОБА_3 не має можливості проживати у власній квартирі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, посилаючись на неправдивість стверджень позивачів про неможливість спільного проживання в одній квартирі з сином, а також на порушення його права власності та права на житло, оскільки не має іншого місця проживання, іншого житлового приміщення у власності, а на ті гроші, що пропонують позивачі неможливо придбати ніякого житла. На теперішній час дійсно він з родиною фактично займає одну кімнату в квартирі , інша кімната, в якій прожива ОСОБА_3 є вільна і жодних перешкод у його проживанні він не чинив і не чинитиме. Що стосується ОСОБА_4 , то за час його проживання після смерті дружини - доньки позивачки , вона не виявляла бажання вселитися в цю квартиру, так як має власне житло і проживає в м.Одеса.

Також представник відповідача звернув увагу суду на те, що кошти на депозит суду внесені тільки позивачкою ОСОБА_4 , яка має таку саму незначну 1/6 частку у власності на спірну квартиру, як і відповідач.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2009 року визнано дійсним договрі купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, та визнано право власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по 1/2 частині вказаної квартири.

Відповідно до Свідоцтва про усиновлення, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., усиновлений на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.01.2008 року ОСОБА_5 - з присвоєнням йому прізвища ОСОБА_3 , по батькові ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7. померла.

Після її смерті спадщину у вигляді 1/2 частки цієї квартири прийняли у рівних частках по 1/6 частині її чоловік відповідач ОСОБА_5, син ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4

Отже, на час розгляду справи власником 2/3 цієї квартири є позивач ОСОБА_3 , по 1/6 частки належить позивачці ОСОБА_4 та відповідачеві.

Позивачка ОСОБА_4, зареєстрована з 1997 року у м.Одеса, а позивач ОСОБА_3 та відповідач - у спірній квартирі. Також у квартирі зареєстрована донька відповідача ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, та проживає без реєстрації дружина ОСОБА_12

Як вбачається із технічного паспорту, висновку № 125-116 від 04.01.2016 року судової будівельно-технічної експертизи, виділити 1/6 частини квартиру, яка є двокімнатною, розташована на 8 поверсі, загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., в складі житлових та підсобних приміщень з організацією самостійного входу технічно неможливо. Тому суд вважає встановленим, що спірна квартира не може бути реально розділена з виділом кожному із співвласників належної йому ідеальної долі.

Ринкова вартість 1/6 частки спірної квартири згідно вищезазначеного висновку експерта складає 84 387 грн.

25 лютого 2016 року вказана сума внесена ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області згідно ухвали суду від 12.02.2016 року.

Достеменних доказів неможливості спільного проживання з відповідачем та перешкоджання ним у вселенні позивачки ОСОБА_4 до квартири, так і перешкоджання у проживанні ОСОБА_3 у своїй кімнаті в квартирі не міститься в матеріалах справи і на такі факти, встановлені компетентними органами, позивачі не посилалися.

Посилання позивачів на неможливість спільного проживання відповідача і позивача ОСОБА_3, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки останній , як власник більшої частки квартири, фактично вимог про припинення права власності відповідача на частку квартири і визнання за ним права власності на цю частку не заявляв.

При цьому суд враховує, що належна позивачці ОСОБА_4 частка квартири є також незначною і не підлягає реальному виділу , не відповідає фактичній площі жодній з житлових кімнат ( 30,5 : 6 = 5,1 кв.м.).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна наявність хоча б однієї умови , при цьому суттєвим обмеженням примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова - воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Відповідач не має на праві власності іншого житла, проживає у вказаній квартирі більше 10 років , а розмір компенсації за його частину квартири не достатній для придбання ним окремого житла. Наявність житла у його дружини та батьків, по-перше, не підтверджена належними доказами, по-друге не має правового значення для вирішення даного спору.

На підставі викладеного, з огляду на наведені обставини, наявності умов для припинення права власності відповідача на частину квартири суд не вбачає, що є підставою для відмови у задоволенні позову .

У відповідність зі ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.