Справа № 306/1400/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

за участю секретаря: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 19 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до Свалявського районного суду із позовною заявою в якій, після уточнення, остаточно просила суд: 1) зобов'язати ОСОБА_3 встановити на даху житлового будинку АДРЕСА_2 снігозатримувачі; 2) зобов'язати ОСОБА_3 перенести вигрібну яму на відстань 20 м від межі земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що вона є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. Власником сусідньої земельної ділянки є ОСОБА_3 яка постійно порушує її права на володіння земельною ділянкою.

Так, її майну постійно наноситься шкода, оскільки ОСОБА_3 не встановила на даху свого житлового будинку снігозатримувачі, внаслідок чого сніг падає з даху на її дворогосподарство та руйнує розташоване на ньому майно.

Також ОСОБА_3 розмістила на своїй ділянці вигрібну яму у безпосередній близькості до її ділянки, в результаті чого вона не може використовувати свою ділянку для сільськогосподарських потреб.

Рішенням Свалявського районного суду від 19.01.2016 року в задоволенні даного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що нею повністю доведені її позовні вимоги. Зокрема нею надані відповідні фотографії стосовно відсутності снігозатримувачів на даху ОСОБА_3 і дана обставина також визнавалася представником відповідача. Щодо вигрібної ями, то нею наданий відповідний акт з якого вбачається, що вигрібна яма розміщена на відстані 1,05 м від її ділянки, що не відповідає п.2.22 Держанвих санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом МОЗ України №45 від 17.03.2011 року. Також посилається на те, що суд неправомірно стягнув з неї на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та цивільної справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1530 га. в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Суміжним землекористувачем, зазначеної земельної ділянки є відповідач - ОСОБА_3

В своєму позові ОСОБА_2 просить суд: 1) зобов'язати ОСОБА_3 встановити на даху житлового будинку АДРЕСА_2 снігозатримувачі; 2) зобов'язати ОСОБА_3 перенести вигрібну яму на відстань 20 м від межі земельної ділянки.

Стосовно другої позовної вимоги про зобов'язання перенести вигрібну яму, то на підтвердження даної вимоги позивачем надано акт комісії в складі головного гідротехніка Мукачівської дільниці та дільниці гірських річок ММУВГ та в.о. землевпорядника Голубинської сільської ради, згідно якого відстань вигрібної ями відповідача від межі земельної ділянки ОСОБА_2 становить 1,05 м (а.с.50).

Згідно п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом МОЗ України від 17.03.2011 року № 145, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Тобто, даним нормативно-правовим актом встановлена необхідність дотримання мінімальної двадцятиметрової відстані від вигрібної ями лише до меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, до яких земельна ділянка позивача не відносить. Щодо інших видів нерухомого майна, то встановлена необхідність дотримання такої відставні саме до стін житлових та громадських будівель і споруд, а не земельної ділянки.

Актом, на який посилається апелянт лише зафіксована відстань вигрібної ями до меж земельної ділянки позивача. Матеріали справи не містять жодних відомостей в яких би було зафіксовано на якій саме відставні від стін житлового будинку позивачки знаходиться вигрібна яма відповідачки.

За таких обставин, оскільки позивачкою не доведено жодними доказами на якій саме відставні знаходиться вигрібна яма від стіни її житлового будинку, то дана позовна вимога не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Таким чином, рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог щодо відмови ОСОБА_2 у зобов'язанні ОСОБА_3 перенести вигрібну яму на відстань 20 метрів від межі земельної ділянки є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції в цій частині.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог зобов'язати ОСОБА_3 встановити на даху житлового будинку АДРЕСА_2 снігозатримувачі, суд першої інстанції виходив з того, що такі не доведені належними та допустимим доказами.

З даним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи із наступного.

Як вбачається із схеми відновлення межі земельних ділянок між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 мешканки АДРЕСА_1, та громадянки ОСОБА_3 мешканки АДРЕСА_2, будівлі садиби ОСОБА_4 по довжині 35.98 метра розташовані по межі земельної ділянки із домоволодінням ОСОБА_2

В судовому засіданні першої інстанції представник відповідача визнав ту обставину, що на даху будівель відповідача ОСОБА_3 з боку сусіднього землекористувача ОСОБА_2 відсутні снігоутримувачі і при випаданні снігу такий скоріш за все спадає на подвір'я ОСОБА_2

Дана обставина стверджена і актом обстеження комісії Голубинської сільської ради від 28.01.2016 року, який позивачі отримали вже після вирішення справи в суді першої інстанції, хоча з приводу отримання такого зверталися до сільради ще до подачі позовної заяви, в силу чого колегія суддів приймає такий доказ по справі згідно вимог ч.2 ст. 303 ЦПК України.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За встановлених обставин колегія суддів приходить висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2, з підстав, щодо відсутність снігоутримувачів з боку даху на будинку ОСОБА_3 який знаходиться фактично по межі позивача, що за певних погодних умов спричиняє зсув снігу на подвір'я ОСОБА_2, і порушує її права як власника сусіднього будинку як щодо безпечного проходу до свого будинку так і щодо безпечного зберігання на своєму подвір'ї інших речей.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення судом з позивача на користь держави судового збору також заслуговують на увагу зважаючи на наступне.

По даній справі позивачем пред'явлено дві вимоги немайнового характеру. Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» кожна з цих вимог підлягала сплаті судовим збором у розмірі 243,60 грн. (згідно ставок судового збору на момент пред'явлення позову). В матеріалах справи наявні дві різні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.2, 16), що свідчить про сплату позивачем судового збору в повному обсязі.

За таких обставин суд не вправі був стягувати з позивача на користь держави судовий збір, а тому рішення суду в цій частині, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Одночасно у відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України підлягають зміні і розподіл судових витрат між сторонами, із ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 з врахуванням задоволення одної із позовних вимог немайнового характеру понесенні нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 779.52 грн. (243 грн. 60 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 535.92 грн. а.с.1, 136).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Свалявського районного суду від 19 січня 2016 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 щодо встановлення на даху снігозатримувачів та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вказаної вимоги.

Зобов'язати ОСОБА_3 встановити на даху житлового будинку АДРЕСА_2 з боку садиби ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, Свалявського району, Закарпатської області снігозатримувачі.

Скасувати рішення Свалявського районного суду від 19 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 779 грн. (сімсот сімдесят дев'ять) грн. 52 коп. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді