Справа № 465/2442/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/215/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника ТзОВ «Білдінг» - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», треті особи: ОСОБА_7, мале державне підприємство «Академсервіс-Львів», обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», спеціалізована організація «Білдінг», про неправомірні дії державного виконавця, скасування акту про реалізацію нерухомого майна, визнання недійсними публічних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна, скасування державної реєстрації та державної реєстрації прав, визнання права власності,-

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо нарахування заборгованості по аліментах, опису, арешту, оцінки, переоцінки та передачі на реалізацію приватним підприємством «ОСОБА_8Ш.» належної йому на праві власності квартири №18 в будинку №14 на вул.Тролейбусній у м. Львові; визнати недійсним акт державного виконавця названого відділу державної виконавчої служби від 15.07.2010 року про передачу цієї квартири приватному підприємству «ОСОБА_8Ш.» для реалізації на публічних торгах; визнати недійсними прилюдні торги з реалізації належної йому на праві власності квартири, протокол проведення прилюдних торгів та свідоцтво про придбання ОСОБА_4 квартири з прилюдних торгів, видане 10.02.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на придбану з прилюдних торгів квартиру та визнати за ним (позивачем) право власності на цю квартиру.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що йому нічого не було відомо про наявність виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-3353/07, виданого Франківським районним судом м.Львова 05.10.2007 року на підставі заочного рішення суду від 17.08.2007 року про стягнення з нього у користь ОСОБА_7 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.07.2007 року до її повноліття, про саме рішення суду, яке було ухвалене в заочному порядку без його участі, та про проведення прилюдних торгів з реалізації належної йому на праві власності квартири №18 в будинку №14 на вул.Тролейбусній у м. Львові, яка була єдиним його житлом.

Зазначав, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця названого відділу державної виконавчої служби, який не повідомив його у встановленому законом порядку про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа, не довів до відома розрахунок розміру аліментів, які підлягали стягненню з нього відповідно до рішення суду, оскільки він не працював і офіційного доходу не отримував, протиправно вчинено дії щодо примусового виконання виконавчого листа, передавши на реалізацію належну йому на праві власності квартиру, яка згідно з вимогами закону підлягала арешту та примусовій реалізації в останню чергу. Крім того, вказував, що дії державного виконавця по опису та арешту майна теж були неправомірними, оскільки такі дії вчинялись у його відсутності без належного повідомлення про час і місце виходу державного виконавця на адресу місця його проживання, в актах містяться підписи, які йому не належать, і про ці акти йому нічого не було відомо, оскільки такі акти, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, йому не вручались, інакше, він би їх оскаржив. Крім того, зазначав, що опис про відсутність у нього майна проводився у його відсутності, без проникнення в жиле приміщення на підставі судового рішення, яке, на його думку, необхідне було б для встановлення наявності у нього рухомого майна, а тому, вважає, що державним виконавцем не вчинялись усі необхідні дії щодо встановлення наявності у нього іншого, окрім квартири, рухомого майна та коштів, необхідних для сплати аліментів, а також не вчинялись усі необхідні дії для забезпечення його права на добровільне виконання рішення суду.

Неправомірними позивач вважає й дії (бездіяльність) державного виконавця щодо оцінки арештованої квартири, оскільки про призначення спеціаліста для здійснення оцінки квартири він не повідомлявся і акт про оцінку нерухомого майна йому до відома державними виконавцем доведено не було. Крім того, не погоджується позивач й самою оцінкою нерухомого майна, за якою квартира була передана на реалізацію з прилюдних торгів, а, в подальшому, - продана ОСОБА_4 за ціною 112800 грн., яка, на його думку, визначена неправильно і є заниженою.

Позивач посилався також на те, що й про самі прилюдні торги, час та місце їх проведення йому нічого не було відомо, чим порушено його право, оскільки в рахунок погашення заборгованості по аліментах у розмірі 13347 грн. 56 коп., розрахунок яких він до того ж вважає неправильним, було реалізоване єдине його житло. Вказував, що копію акту про реалізацію квартири він не отримував і кошти, залишені від реалізації квартири, йому повернуто не було, а про реалізацію належної йому квартири з прилюдних торгів в процесі примусового виконання вказаного вище виконавчого листа він дізнався лише в лютому 2012 року, коли отримав копію позовної заяви ОСОБА_4 про виселення його з квартири.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2013 року (а.с.111-115 т.2) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо нарахування заборгованості, опису, арешту, оцінки й переоцінки та передачі на реалізацію приватному підприємству «Нива-В.Ш.» квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2

Визнано недійсним акт державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.07.2010 року про передачу квартири АДРЕСА_1 приватному підприємству «Нива-В.Ш.» для реалізації на публічних торгах.

Визнано недійсним проведення прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 та протокол №1410081-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна із прилюдних торгів від 10.02.2011 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, здійснену обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 24.02.2011 року за №29118510, з відновленням запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності на цю квартиру за ОСОБА_2

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.02.2014 року (а.с.143 т.2) заяву представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5 (а.с.148-151 т.2), просив його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що в порушення вимог процесуального закону оскаржуване рішення ухвалене судом у відсутності його сторони без належного повідомлення про час і місце розгляду справи, судом не було встановлено всіх фактичних обставин справи і не надано належної правової оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам.

Крім того, апелянт зазначав, що підставами для визнання недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5, зареєстрованого 02.11.1999 року за №745/4838, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна), правил, які регулюють сам порядок проведення торгів, і правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

На думку апелянта, суд норм вказаного вище Тимчасового положення не врахував і не дав належної оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні, про виконання відповідачами вимог цього положення щодо повідомлення боржника (як листом, так і шляхом розміщення інформаційного повідомлення на відповідному веб-сайті Міністерства юстиції України) про час і місце проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири. Апелянт зазначав, що всі інші вимоги закону, зокрема, щодо уцінки арештованого нерухомого майна у зв»язку з відсутністю покупців на перших торгах, були теж дотримані і документи, оформлені за наслідками проведення прилюдних торгів (акт з реалізації арештованого майна), були надіслані на адресу боржника, а тому правових підстав визнавати оспорювані позивачем прилюдні торги недійсними у суду першої інстанції не було. На думку апелянта, з урахуванням виконання відповідачами вимог закону щодо надсилання боржнику повідомлень про прилюдні торги та про їх результати, та обставина, що він їх не отримував, не дає підстав вважати про невиконання відповідачем свого обов»язку про повідомлення боржника щодо проведення прилюдних торгів.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 року (а.с.215-221 т.2) рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання недійсними проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири та протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна із прилюдних торгів №327 від 10.02.2011 року ОСОБА_4, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.06.2015 року (а.с.38-41 т.3) за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення Апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники розгляду даної справи жодного разу не з»явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку шляхом надсилання судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення на відомі суду адреси місця їхнього проживання (місцезнаходження), про зміну місця свого проживання (перебування) чи місцезнаходження суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому розгляд справи проведено апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача ОСОБА_4 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, пояснення представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Білдінг», перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, врахувавши висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких було скасоване рішення апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 до її реалізації з оспорюваних у даній справі прилюдних торгів належала позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 62-63 т.2).

Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_11 від 15.10.2007 року було відкрито виконавче провадження №5035641 з примусового виконання виконавчого листа №2-3353/07, виданого Франківським районним судом м.Львова 05.10.2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.07.2007 року до його повноліття, яке постановою цього ж державного виконавця від 15.10.2007 року було приєднане до зведеного виконавчого провадження №17823383 (а.с.104 т.2), у якому боржником теж був ОСОБА_2, зокрема, з примусового виконання виконавчого листа №2-911/07, виданого Франківським районним судом м.Львова 18.04.2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_12 та ОСОБА_7 боргу в розмірі 5850 грн. (а.с.35 т.1, а.с.7 - 9 т.2).

Постановою державного виконавця Марушко Н.В. від 14.11.2007 року накладено арешт на все належне боржнику ОСОБА_2 майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, і оголошено про заборону його відчуження (а.с.14 т.2).

Згідно з актами державних виконавців від 19.12.2007 року, 26.04.2010 року, при виході за адресою: АДРЕСА_4, належного боржнику ОСОБА_2 майна, придатного для погашення заборгованості, не виявлено (а.с.20, 31 т.2).

В графі «боржник ОСОБА_2О.» у вказаних актах містяться підписи, однак, позивач заперечує належність цих підписів йому і вказує, що навіть візуально вони відрізняються один від одного.

06.08.2009 року державним виконавцем Бровко О.О. складено акт опису та арешту квартири у присутності понятих, в якому зазначено, що боржник від підпису та отримання копії акту відмовився (а.с.33-34 т.2).

Постановою державного виконавця Бровко О.О. від 07.08.2009 року призначено експертом, суб»єктом оціночної діяльності суб»єктом господарювання експерта ОСОБА_6 для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна з питання вартості квартири АДРЕСА_5 (а.с.35 т.2).

У зв»язку з призначенням експерта суб»єкта оціночної діяльності для проведення оцінки вказаного вище нерухомого майна постановою державного виконавця Бровко О.О. від 07.08.2009 року було зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину (а.с.36 т.2).

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного експертом-оцінювачем товариства з обмеженою відповідальністю «Білдінг» ОСОБА_6 30.11.2009 року, початкова вартість спірної квартири без ПДВ становила 150372 грн. (а.с.157-174 т.1, а.с.42-58 т.2).

Відповідно до акту державного виконавця Бровко О.О. від 26.04.2010 року, боржнику ОСОБА_2 вручено звіт про оцінку спірної квартири та попереджено про право на його оскарження (а.с.42 т.1).

В графі «боржник ОСОБА_2О.» у вказаному акті міститься підпис, однак, позивач заперечує належність цього підпису йому і вказує, що візуально підписи у всіх актах державного виконавця, в яких вони є, відрізняються один від одного.

У своїй довідці від 07.05.2010 року Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції повідомляє, що на адресу відділу не надходили повідомлення про оскарження оцінки спірної квартири (а.с.45 т.1).

Згідно з розрахунком, складеним державним виконавцем Гук О.О., заборгованість боржника ОСОБА_2 по аліментам за період з серпня 2007 року по квітень 2010 року включно становила 13347 грн. 56 коп. (а.с.43 т.1).

Відповідно до договору від 19.05.2010 року, укладеного між Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та приватним підприємством «Нива-В.Ш.», відділ передав спеціалізованій організації арештоване державним виконавцем майно - спірну квартиру АДРЕСА_5 (а.с.40-41 т.2).

У пункті 1.3 договору зазначено, що вказане нерухоме майно арештоване при примусовому виконанні виконавчого документу (зведеного виконавчого провадження): виконавчих листів №2-911/07 від 18.04.2007 року, №2-3323/07 від 24.10.2007 року та №2-3353/07 від 05.10.2007 року, виданих Франківським районним судом м.Львова, стягувачами за якими є: ОСОБА_7, МКП «Львівводоканал», ОСОБА_12

Згідно з листом приватного підприємства «Нива-В.Ш.» від 20.05.2010 року, адресованим Франківському відділу державної виконавчої служби, стягувачам ОСОБА_7, ОСОБА_12, боржнику ОСОБА_2, повідомлено, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна - спірної кватири, мали відбутися 08.06.2010 року о 10 год. за адресою: м.Львів, просп. Чорновола, 7/203, початкова (стартова) ціна лота - 150372 грн. без ПДВ (а.с.46 т.1, а.с.78 т.2).

Повідомлення про проведення прилюдних торгів було опубліковане на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с. 131-133 т.1).

08.06.2010 року прилюдні торги не відбулися у звязку з відсутністю зареєстрованих покупців, про що Франківський відділ державної виконавчої служби було повідомлено листом приватного підприємства «ОСОБА_8Ш.» від 08.06.2010 року (а.с.76 т.2).

18.06.2010 року державним виконавцем Гук О.О. складено акт про переоцінку спірної кватири, у результаті якої початкова ціна квартири для подальшої реалізації на повторних торгах становила 112779 грн. (а.с.50 т.1).

Згідно з листом приватного підприємства «Нива-В.Ш.» від 22.06.2010 року, адресованим Франківському відділу державної виконавчої служби, стягувачам ОСОБА_7, ОСОБА_12, боржнику ОСОБА_2, повідомлено, що прилюдні торги з реалізації спірної кватири відбудуться 13.07.2010 року об 11 год. за адресою: м. Львів, просп. Чорновола, 7/203, початкова (стартова) ціна лота - 112779 грн. без ПДВ.

Повідомлення про проведення 13.07.2010 року прилюдних торгів з реалізації спірної квартири було опубліковане на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.136-138 т.1).

Згідно з протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №1410081-2 від 13.07.2010 року, переможцем торгів з реалізації спірної квартири став ОСОБА_4, який придбав квартиру за ціною 112800 грн. (а.с. 51, 52, 139 т.1).

15.07.2010 року державним виконавцем Гук О.О. складено акт про реалізацію нерухомого майна, в якому зазначено, що прилюдні торги з реалізації спірної квартири відбулися 13.07.2010 року і переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_4 Ціна продажу - 112800 грн. (а.с. 51, 52, 139 т.1).

На підставі вказаного акта державного виконавця про проведені прилюдні торги приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ОСОБА_4 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке було зареєстроване обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.2 ст.16, ст.215 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у постановах від 24.10.2012 року (Справа №6-116цс12), 26.12.2012 року (Справа №6-140цс12), 13.02.2013 року, 22.10.2014 року (Справа №6-124цс14), 24.12.2014 року, примусова реалізація майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, оскільки за результатами процедури реалізації арештованого майна на прилюдних торгах право власності на арештоване майно боржника переходить до особи переможця конкурсу, який придбав це майно з прилюдних торгів за найвищою ціною, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою, третьою та шостою статті 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 ЦК).

При цьому, підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5 (далі Тимчасовим положенням), а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, як визначив Верховний Суд України, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Саме на таку правову позицію Верховного Суду України посилався суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача про визнання протиправними дій державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо нарахування заборгованості, опису, арешту, оцінки й переоцінки та передачі на реалізацію приватному підприємству «Нива-В.Ш.» квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, визнання недійсним акту державного виконавця про передачу квартири для реалізації на публічних торгах.

З таким висновком районного суду погодились і відповідачі, оскільки Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції рішення суду першої інстанції не оскаржував, а доводи апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_4 не містять доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в цій частині, а стосуються лише обставин щодо дотримання правил проведення прилюдних торгів під час реалізації спірної квартири, визначених Тимчасовим положенням.

З урахуванням викладеного та вимог ст.303 ЦПК України про перевірку апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушення приватним підприємством «ОСОБА_8Ш.» вимог Тимчасового положення щодо повідомлення боржника про прилюдні торги, а державним виконавцем порушення вимог закону щодо належного повідомлення боржника про оцінку (переоцінку) арештованого майна, останній був позбавлений можливості дізнатися про умови проведення прилюдних торгів, порядку реєстрації осіб, які бажають бути його учасниками.

В правовому висновку, викладеному в постанові від 18.11.2015 року (Справа №6-1884цс15), Верховний Суд України зазначає, що нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому, умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

Отже, за правовим висновком Верховного Суду України, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов»язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до пункту 3.2 Тимчасового положення, у редакції із змінами, внесеними 17.11.2009 року, тобто у чинній на момент проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири (червень-липень 2010 року) редакції, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, зареєстрованим в Мін»юсті України 15.12.1999 року за №865/4158 (далі Інструкція).

Пунктом 3.3. Тимчасового положення визначено, що прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк з дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення.

На майно, що виставляється на продаж, уповноважені особи спеціалізованої організації складають інформаційні картки на кожний лот із зазначенням стартової ціни (п.3.4).

Спеціалізована організація, яка проводить прилюдні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року №43/5, зареєстрованим у Мін»юсті 21.05.2003 року за №388/7709, на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації (п.3.5).

Відповідно до пункту 3.11 Тимчасового положення, спеціалізована організація повинна письмово повідомити державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

У вказаній вище постанові від 18.11.2015 року (Справа №6-1884цс15), а також у постанові від 17.12.2014 року Верховний Суд України зазначив, що при розгляді питання про дотримання при проведенні прилюдних торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому, під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Проте, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18.11.2015 року (Справа №6-1884цс15), сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 22.10.2014 року (Справа №6-124цс14) зводиться до того, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною відповідно до звіту про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, і є правовою підставою для визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна недійсними (ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України).

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 року, суд касаційної інстанції у своїй ухвалі зазначив, що апеляційний суд не врахував тієї обставини, що на час проведення прилюдних торгів 13.07.2010 року звіт про оцінку майна, складений оцінювачем 30.11.2009 року, відповідно до вимог частини п»ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» утратив свою чинність, оскільки від моменту підписання вказаного звіту суб»єктом оціночної діяльності до дня проведення прилюдних торгів пройшло понад шість місяців, і звернув увагу на необхідність застосування вказаної вище правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 22.10.2014 року (Справа №6-124цс14).

На новому апеляційному розгляді справи сторона відповідача ОСОБА_4 заперечила про необхідність застосування цієї правової позиції Верховного Суду України, обґрунтовуючи тим, що на момент проведення оспорюваних прилюдних торгів вказаної вище норми частини п»ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» про чинність звіту про оцінку майна протягом шести місяців з дня його підписання, ще не існувало, а чинна на той момент норма статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами, внесеними Законом від 16.02.2010 року), не містила жодних застережень щодо чинності звіту суб»єкта оціночної діяльності про оцінку арештованого нерухомого майна.

Однак, погодитись з такою позицією сторони відповідача ОСОБА_4 не можна з огляду на наступне.

Нормою частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами, внесеними Законом від 16.02.2010 року), у редакції, чинній на момент проведення оспорюваних позивачем прилюдних торгів (червень липень 2010 року), було визначено, що для проведення оцінки нерухомого майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб»єкта оціночної діяльності суб»єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Про оцінку арештованого майна державний виконавець повідомляє сторони, які мають право оскаржити оцінку майна до суду в 10-денний строк з дня отримання повідомлення (ч.4 ст.57 Закону).

Таким чином, з аналізу норми частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» слід дійти висновку про те, що звіт про оцінку майна, здійснений суб»єктом оціночної діяльності суб»єктом господарювання при визначенні вартості (оцінки) арештованого майна, повинен відповідати загальним вимогам закону, який регулює ці питання, зокрема, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частиною шостою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у редакції, чинній на момент проведення оспорюваних прилюдних торгів, було визначено, що датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна.

Крім того, вказаною вище нормою Закону було передбачено те, що нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Частиною другою статті 12 цього Закону було визначено, що вимоги до звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Згідно з частиною четвертою статті 12 цього Закону, зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 22 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року №1891, із змінами, внесеними 19.08.2009 року, акти оцінки майна, складені для цілей приватизації, підписання договору купівлі-продажу майна, оголошення умов продажу майна, у тому числі повторного продажу, дійсні протягом шестимісячного строку від дати їх затвердження.

Таким чином, за загальним правилом чинності звіту про оцінку нерухомого майна, складеного для його продажу, яке містилось у нормативно-правових актах, якими повинен був у своїй діяльності керуватись суб»єкт оціночної діяльності, звіт (акт) про оцінку нерухомого майна для продажу був дійсним протягом шестимісячного строку від дати оцінки або дати її затвердження (погодження).

У відповідності до пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТзОВ «Білдінг» - ОСОБА_6, який складав звіт про оцінку спірної квартири від 30.11.2009 року, пояснив, що хоч і в звіті не було зазначено строку дії звіту про оцінку майна, однак, він підтвердив, що за вимогами нормативно-правових актів, якими він керувався при складанні звіту, звіт про оцінку нерухомого майна для його продажу був дійсним протягом шести місяців з дати оцінки.

08.03.2011 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про виконавче провадження», нормою частини п»ятої статті 58 якого вже теж було передбачено шестимісячний строк дії (чинності) звіту про оцінку арештованого майна, складеного суб»єктом оціночної діяльності суб»єктом господарювання, призначеним державним виконавцем у встановленому Законом порядку.

Таким чином, із системного аналізу наведених вище норм матеріального права слід дійти висновку про те, що норми матеріального закону, які були чинними на момент проведення оспорюваних позивачем прилюдних торгів, теж містили обов»язкову вимогу закону щодо дійсності звіту про оцінку арештованого майна протягом шести місяців з дати проведення такої.

Отже, у даній справі, згідно з вимогами ст.360-7 ЦПК України, підлягає обов»язковому застосуванню правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 22.10.2014 року (Справа №6-124цс14) і на яку посилався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїй ухвалі від 24.06.2015 року, про те, що у випадку реалізації арештованого майна з прилюдних торгів на підставі звіту про оцінку майна, який на момент проведення прилюдних торгів втратив свою чинність за спливом шестимісячного строку з дати його складання, таке порушення вимог закону є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними відповідно до ч.1 ст.203 та ст.215 ЦК України.

З урахуванням тієї обставини, що на момент проведення 13.07.2010 року прилюдних торгів з реалізації спірної квартири звіт про оцінку арештованого майна від 30.11.2009 року втратив свою чинність, крім того, боржник не був належним чином (з урахуванням викладеної вище правової позиції Верховного Суду України) повідомлений про проведення прилюдних торгів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачами правил проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири, які призвели до порушення прав позивача, як сторони (боржника) виконавчого провадження, та про наявність правових підстав для визнання прилюдних торгів і, як наслідок, всіх правовстановлюючих документів, виданих за результатами їх проведення, - недійсними.

Про порушення прав позивача, як сторони виконавчого провадження, свідчать й допущені державним виконавцем порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, зокрема, щодо не повідомлення боржнику ОСОБА_2 у встановленому Законом та Інструкцією порядку про відкриття виконавчого провадження, а саме: вимог ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», у чинній на момент відкриття виконавчого провадження редакції, про те, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, і лише після невиконання в добровільному порядку боржником рішення суду у встановлений для цього строк, розпочинає примусове виконання судового рішення; вимог пункту 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, згідно з якою, постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток (норма статті 76 ЦПК України у чинній на той час редакції передбачала вручення судової повістки фізичній особі під розписку, а якщо особи, якій адресована судова повістка, не виявлено в місці проживання, повістка під розписку вручалась будь-кому з повнолітніх членів сім»ї, які проживали разом з цією особою, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відмови адресата одержати судову повістку з підтвердженням цієї обставини відповідною поміткою особи, яка її доставляє, він вважався повідомленим); а також щодо не повідомлення боржнику про оцінку арештованого майна, як того вимагала норма пункту 5.12.5 Інструкції, шляхом надіслання протягом трьох робочих днів з моменту отримання звіту повідомлення про оцінку майна рекомендованою кореспонденцією за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або шляхом надання йому копії звіту про оцінку майна під розпис (у разі відмови боржника від прийняття копії звіту про оцінку майна державний виконавець складав про це акт у присутності понятих, після чого боржник вважався таким, що ознайомлений з оцінкою майна), які хоч і не є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, однак, свідчать про порушення права позивача на добровільне виконання рішення суду, його права на оскарження оцінки арештованого майна, а також права на вибір для реалізації іншого рухомого майна, а не квартири, оскільки розмір заборгованості за вказаним вище виконавчим провадженням був майже у десять разів меншим від вартості квартири, яка є його єдиним житлом).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_13