УХВАЛА

iменем України

Справа № 330/17/16-ц

2-п/330/1/2016

"23" березня 2016 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.

при секретарі - Корнієнко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу Якимівського районного суду Запорізької області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 330/17/16-ц, провадження № 2/330/103/2016 за позовом Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 про стягнення одноразової адресної грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2016 року позовні вимоги Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 про стягнення одноразової адресної грошової допомоги були задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України отриману одноразову адресну грошову допомогу у сумі 5735 грн. 00 коп. (п'ять тисяч с;мсот тридцять п'ять грн. 00 коп.). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України суму сплаченого судового збору у розмірі 1218,00 грн. (тисяча двісті вісімнадцять грн.) Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 160 гривень 00 копійок.

02.03.2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Якимівського районного суду Запорізької області з заявою, в якій зазначила, що 11 лютого 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області прийнято заочне рішення у справі за позовом Державного вищого навчального закладу „Запорізький національний університет" Міністерства освіти і науки України (надалі за текстом -позивач) до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача отриманої одноразової адресної грошової допомоги у сумі 5735,00 гривень та судового збору у сумі 1218,00 гривень. Про наявність заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року мені стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи №330/17/16-ц лише 18.02.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. При цьому, згідно ст. 69 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч. 3 ст. 70 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Враховуючи вищевикладене, строк до якого Відповідач має подати до суду заяву про перегляд заочного рішення припадає до 29.02.2016 року включно. Отже, відповідачем не пропущено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року по справі №330/17/16-ц у відповідності до ст. 228 ЦПК України. Підставами для подання заяви про перегляд заочного рішення є наступні: По-перше, приймаючи ухвалу про проведення заочного розгляду справи за її відсутності, суд виходив з того, що вона була належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»: перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з'явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК. Підтвердженням факту повідомлення належним чином осіб, які беруть участь у справі про час і місце судове засідання є вручення судової повістки особам, які беруть участь у справі у строк та порядок, визначені ст. 74 ЦПК України. Отже, відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України основним видом судового виклику є повістка. Оскільки судова повістка за місцем постійного проживання їй не надходила (особисто не вручалась), то вона не прибула на судове засідання та не повідомила суду поважність причин неявки. Більше того, на час розгляду справи відповідачка не перебувала у смт. Якимівка. Неповідомлення відповідачки у встановленому порядку про розгляд справи позбавило її передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову. По-друге, у розумінні ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зі змісту заочного рішення вбачається, що воно обґрунтовано застосуванням положень Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 12.06.2013 № 736 (надалі за текстом - Порядок № 736), та умовами договору про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю, укладеного 09.09.2013 (надалі за текстом - договір про працевлаштування). В той же час, вважає, що застосування умов договору про працевлаштування та положень Порядку № 736 відбулось без повного та всебічного з'ясування обставин цієї справи. Так, предметом застосованого договору про працевлаштування є: обов'язкове відпрацювання випускником вищого навчального закладу протягом трьох років з дня укладання угоди у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Підпунктом 2.3.2. пункту 2.3. цього договору передбачено, що молодий фахівець зобов'язаний відпрацювати у роботодавця на обраній посаді згідно з терміном, визначеним в договорі. У пункті 7 Порядку № 736 перераховані випадки повернення отримувачем допомоги фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата: у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому та професійно-технічному навчальному закладі. Тобто, вищенаведені умови і положення мають відсильний характер до укладеного трудового договору між молодим фахівцем та роботодавцем, - зокрема дати його укладення. Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. За таких обставин, вважаю безпідставним застосування при ухваленні заочного рішення умов договору про працевлаштування від 09.09.2013, зокрема п/п.2.3.2. п.2.3, та п.7 Порядку № 736 без надання позивачем трьохрічного письмового трудового договору (укладеного між молодим фахівцем та роботодавцем) та без дослідження судом такого договору, зокрема дати його укладення, терміну, на який він укладався, та його інших умов. Крім цього, застосовуючи при ухваленні рішення договір про працевлаштування, суд не надав оцінки тому факту, що цей договір (п.2.3.) не містить обов'язку молодого фахівця повернути отриману одноразову адресну грошову допомогу. Подібна обставина вказує на необгрунтоване застосування норми ст.629 Цивільного кодексу України, згідно якої договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також необхідно звернути увагу на те, що у п.7 Порядку № 736 перераховані випадки повернення отримувачем допомоги фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата: у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому та професійно-технічному навчальному закладі. Тобто, механізм повернення допомоги заснований на відносинах, пов'язаних з „ роботою за призначенням". В той же час, при ухваленні заочного рішення лише вказується про прийняття відповідача по посаду вчителя української мови та літератури Запорізького навчально-виховного комплексу „Основа", але не надається правова оцінка тому чи є ця робота за призначенням. Оскільки це робоче місце було знайдено відповідачем самостійно, не є роботою за цільовим призначенням, що також вбачається з додатку до позову - Додаток 1 до наказу від 18.11.2013 р. №551. Таким чином ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області, яким задоволено позов Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача отриманої одноразової адресної грошової допомоги у сумі 5735,00 гривень та судового збору у сумі 1218,00 гривень. Витребувати від Запорізького навчально-виховного комплексу «Основа» копію письмового трудового договору, який укладався останнім з ОСОБА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги, викладені в заяві про скасування заочного рішення та наполягала на їх задоволенні та надала на адресу суду додаткові пояснення щодо заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2016 року, в яких зазначила, що ознайомившись з копією виготовленого в повному обсязі заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2016 по справі № 330/17/16-ц за позовом ДВНЗ «Запорізький національний університет» МОНУ до мене про стягнення одноразової адресної грошової допомоги вважаємо його таким що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи із наступного. Погоджується, що вона дійсно проходила навчання в Державному вищому навчальному закладі «Запорізький національний університет» Міністерства освіти та науки України на філологічному факультеті за спеціальністю 7.02030301 «Українська мова та література» в період з 2009 року по 2013 рік. Згідно з наказом від 20.06.2013 № 1064-м їй було присвоєно кваліфікацію «філолог» за спеціальністю «викладач української мови та літератури». Погоджується, що 09.09.2013 дійсно між нею та ДВНЗ «Запорізький національний університет» МОНУ, а також відділом освіти Якимівської районної державної адміністрації (роботодавець) було укладено угоду про працевлаштування випускників ВНЗ, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням. За її заявою від 16.09.2013 року та наказу ДВНЗ «Запорізький національний університет» МОНУ від 18.11.2013 № 551 їй було виплачено одноразову допомогу в сумі 5 735,0 грн. Проте, відповідно до п. 2.3.2 угоди про працевлаштування випускника ВНЗ від 09.09.2013, передбачено що Студент (тобто вона - ОСОБА_1О.) зобов'язана відпрацювати у Роботодавця (Відділу освіти Якимівської райдержадміністрації) на обраній посаді (вчителя української мови та літератури Запорізького навчально-виховного комплексу «Основа») згідно з терміном визначеним у трудовому договорі. Зокрема, трудовий договір про її працевлаштування на посаду вчителя «Української мови та літератури» до Запорізького навчально-виховного комплексу «Основа» укладено між нею та Відділом освіти Якимівської райдержадміністрації безстрокове, оскільки вказане місце працевлаштування мною обрано самостійно без направлення ДВНЗ «Запорізький національний університет» або Відділу освіти Якимівської райдержадміністрації, через що трудовий договір про моє працевлаштування не містить відомостей про граничний термін (строк) обов'язкового відпрацювання будь-якого строку з мого боку (як студента - молодого спеціаліста) на вказаній посаді. Враховуючи вищевикладене мною 20.04.2015 року було узгоджено питання з адміністрацією навчального закладу про звільнення із займаної посади вчителя української мови та літератури Запорізького навчально-виховного комплексу «Основа» згідно наказу від 20.04.2015 № 33-к/тр. Таким чином, висновок Якимівського районного суду викладений у рішенні від 11.02.2016 про обгрунтованість позовних вимог ДВНЗ «Запорізький національний університет» МОНУ щодо стягнення з мене на підставі п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги, деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12.06.2013 № 736 який зареєстровано в Мінюсті України 02.07.2013 за № 1104/23636, є передчасним та таким що не грунтується на належних та допустимих доказах необхідних для винесення законного та обґрунтованого рішення по цій справі. Оскільки вказаний порядок застосовуються до відносин з випускниками вищих навчальних закладів, які у 2012-2013 навчальному році здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю і уклали на строк не менше як три роки договір про роботу педагогічних працівників у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах. Звертає увагу шановний суд, що по-перше, матеріали цієї цивільної справи № 330/17/16-ц не містять належних та допустимих доказів про укладення між нею та ДВНЗ «Запорізький національний університет» або Відділу освіти Якимівської райдержадміністрації (Запорізьким навчально-виховним комплексом «Основа») угоди (трудового договору) про обов'язок моєї роботи на займаній посаді на строк не менше як три роки. По-друге, матеріали цієї цивільної справи № 330/17/16-ц не містять належних та допустимих доказів, що Запорізький навчально-виховний комплекс «Основа» належить до загальноосвітнього або професійно-технічного навчального закладу. Звертає увагу, що умови створення та функціонування навчальних закладів визначені ст. 18 Закону «Про освіту», ст. 8 Закону України «Про загальну середню освіту» та ст. 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту». По третє, матеріали цієї цивільної справи № 330/17/16-ц не містять належних та допустимих доказів, що вона здобула освіту педагогічного профілю у 2012-2013 роках. Оскільки, звертає увагу, що вона проходила навчання (здобувала вищу освіту) в Державному вищому навчальному закладі «Запорізький національний університет» Міністерства освіти та науки України на філологічному факультеті за спеціальністю 7.02030301 «Українська мова та література» в період з 2009-2013 років, та згідно з наказом від 20.06.2013 № 1064-м їй було присвоєно кваліфікацію «філолог» за спеціальністю «Викладач української мови та літератури». Вказані вище обставини та факти підлягають дослідженню та встановленню судом (ст. 57, 60 ЦПК України) оскільки вони не були встановлені під час винесення заочного рішення у цій справі У№ 330/17-ц. Щодо стягнення з неї судового збору в сумі 1218 грн. на користь Державному вищому навчальному закладі «Запорізький національний університет» Міністерства освіти та науки України та в сумі 160 грн. на користь Державного бюджету Якимівського району слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 119 ЦПК України визначено, що «Позовна заява подається в письмовій формі та до позовної заяви повинний бути доданий документ, що підтверджує сплату судового збору». Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що «Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року», а саме за подання позовної заяви майнового характеру яка подана юридичною особою в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати». При цьому, відповідно до ст. 121 ЦПК України визначено, що «Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві». Так, на час розгляду справи № 330/17/16-ц та момент винесення Якимівським районним судом 11.02.2016 заочного рішення у цій справі Позивачем не було сплачено судовий збір відповідно до ст. 79 ЦПК України та п. 1 ч 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у визначеному розмірі таким чином позовна заява ДВНЗ «Запорізького національного університету» МОНУ мала бути залишена без руху із наданням Позивачу строку для уплати судового збору у розмірах визначених Законом. Натомість Якимівський районний суд всупереч ЦПК України (ст. 79, 109, 121) та Закону України «Про судовий збір» (п. 2 ч. 2 ст. 5) за наслідками розгляду позовної заяви поданої без сплати судового збору в установленому розрізі відкрив провадження по справі та розглянув її із винесенням необгрунтованого та незаконного заочного рішення по цій справі № 330/17/16-ц. Відповідно до ст. 213 ЦПК України визначено, що «Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні». У зв'язку з тим, що на момент розгляду справи № 330/17/16-ц вона була відсутня на території України (що підтверджується відмітками митного контролю в декларації та закордонному паспорті, копії яких додаються), вона не була вчасна проінформовано про дату час і місце розгляду справи, і не мала можливості з поважних причина бути присутньою під час розгляду цієї справи, подати заперечення проти позову, а також наявні у неї належні та допустимі докази для обгрунтування своїх заперечень. А тому всі вищевикладені обставини та факти потребують додаткового розгляду та встановленню під час нового розгляду цієї справи. Згідно ст. 228 ЦПК України «Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача». Відповідно до ч. 2 ст. 231 ЦПК України «У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:... скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку». Звертає увагу, що відповідно до ст. 232 ЦПК України «Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних, причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи». Таким чином ОСОБА_1 просить визнати поважними причину не явки в судове засідання та не повідомлення про причини неявки. Скасувати заочне рішення від 11.02.2016 по справі № 330/17/16-ц.

Представник Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки УКРАЇНИ ( ЗНУ) належним чином повідомлений про час і місце засідання, в судове засідання не з»явився, що не перешкоджає розгляду заяви. Але надав на адресу суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду, в яких зазначив, що ознайомившись із заявою про перегляд заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2016 по справі № 330/17/16-ц за позовом ЗНУ до ОСОБА_1 про стягнення одноразової адресної грошової допомоги, вважаю, вимоги, викладені в ній безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду є законним та обгрунтованим з наступних підстав: Щодо неявки відповідача у судове засідання: Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31.02.2016 по справі № 330/17/16-ц справедливо задоволене позов ЗНУ до ОСОБА_1 про стягнення одноразової адресної грошової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України: Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Проте із заяви про перегляд заочного рішення зовсім не випливає «поважиш причин» того, що відповідач «не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки». Власні судження ОСОБА_1 не підкріплені жодним доказом, в супереч вимог ст. 60 ЦПК України. Таким чином відсутні будь-які підстави для скасування заочного рішення через відсутність поважних причин неявки відповідача у судове засідання, та будь-яких доказів на підтвердження цього. Щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи: Постановою КМУ від 26.09.2006 № 1361 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів» зазначено, що випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менш як три роки договір про роботу у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, визначених органами управління освітою, починаючи з 1 січня 2007 р. надається одноразова адресна грошова допомога в п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Згідно п. 1,2 «Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12.06.2013 № 736 (далі Порядок), одноразова адресна грошова допомога у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати (далі - допомога) надається випускникам вищих навчальних закладів, які у 2012-2013 навчальному році здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менш як три роки договір про роботу на посадах педагогічних працівників у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах (далі -випускники). На виконання зазначених норм законодавства, 09.09.2013 ОСОБА_1 підписала договір про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю (копія є в матеріалах справи) укладення якого регулюється нормами цивільного права. Форма цього договору встановлена наказом Міністерства освіти і науки України від 16.08.2007 № 752. 09.09.2013 ОСОБА_1 була прийнята на роботу (працевлаштувалась) вчителем української мови (трудовий договір (угода), що регулюється нормами трудового права), що підтверджується записом в її трудовій книжці, копія якої знаходиться матеріалах справи. На підставі вищезазначеного договору про працевлаштування, керуючись також нормами постанови КМУ № 1361 від 26.09.2006 та Порядку відповідач подала до університету заяву від 16.09.2013 про надання їй одноразової адресної грошової допомоги. В тексті цієї заяви зазначено, що вона (ОСОБА_1О.) погоджуюсь з тим, що у разі звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому навчальному закладі зобов'язується повернути суму фактично одержав гної допомоги у ЗНУ. Таким чином на момент отримання одноразової адресної грошової допомоги була повідомлена про наслідки звільнення за власним бажанням протягом 3 років, добровільно погодилась з ними та зобов'язалась повернути суму фактично одержаної допомоги у ЗНУ. Аналізуючи судження ОСОБА_1, викладені в заяві про перегляд заочного рішення, неодмінно приходимо до наступних висновків: Відповідач не розуміє, що саме по собі працевлаштування за нормами трудового права не є підставою для отримання одноразової адресної грошової допомоги. Такою підставою є лише 1) укладення договору про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю, який регулюється нормами цивільного права; 2) власна заява ОСОБА_1 від 16.09.2016 (з копією трудової книжки у додатку) 3) та наказ ректора ЗНУ від 18.11.2013 № 551. Таким чином просить залишити заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2016 по справі № 330/17/16-п без задоволення.

Заслухавши пояснення в судовому засіданні заявниці, додаткові письмові пояснення, вивчивши доводи на обґрунтування заяви, заперечення проти заяви, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що заява про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає за наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 231 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з»явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше справа була призначена до розгляду на 28 січня 2016 року, повістка, направлена на адресу відповідача, була отримана особисто, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44), у звязку з чим розгляд справи був відкладений на 11 лютого 2016 року. У цей день повістка, направлена на адресу відповідача, також була отримана, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.45). Щодо посилання відповідача в своїй заяві про скасування заочного рішення на той факт, що судова повістка за місцем постійного проживання їй не надходила (особисто не вручалась), не відповідає дійсності, так як відповідно до матеріалів справи, а саме: довідки Якимівського РС УДМС України в Запорізькій області про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи (а.с.34), місце проживання відповідача, ОСОБА_1 зареєстровано з 15 березня 2013 року за зазначеною в позові адресою Запорізька область, Якимівський район, с.Переможне, вул..Зелена, буд.15.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що на час розгляду справи відповідачка не перебувала у смт. Якимівка, а повістки отримувала її мама. не дає підстав для скасування заочного рішення, оскільки за її поясненнями вона мала зв'язок з мамою як за допомогою телефону, так і через інтернет та це не перешкоджало участі у справі представника відповідача, або надання заяви про відкладення розгляду справи для участі відповідача особисто для реалізації своїх процесуальних прав.

Посилання відповідача на те, що суд при ухваленні заочного рішення обмежився лише доказами позивача, а відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у змагальному процесі безпідставні.

Оцінюючи доводи, наведені на обґрунтування заяви в якості підстав для скасування заочного рішення, суд виходить з наступного:

Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей, міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з»явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу (постановляє заочне рішення).

Судом встановлено, що про перебування вищевказаної цивільної справи в провадженні судді та про призначення її до розгляду ОСОБА_1 було повідомлено належним чином.

Крім того, іншою підставою для скасування заочного рішення, відповідно до ст. 232 ЦПК України є зазначення доказів, на які посилається заявник, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 в заяві про скасування заочного рішення не було зазначено жодних доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи, а вказані посилання на докази, є підставою для перегляду (оскарження) судового рішення апеляційною інстанцією, а не підставою для перегляду заочного рішення. Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не сплачено судовий збір в повному обсязі на день подання позову, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29), позовну заяву канцелярією Якимівського районного суду було отримано 24.12.2015 року та судовий збір сплачено на момент її подання. В провадження судді зазначена позовна заява надійшла 05.01.2016 року (а.с.2) та при ухваленні рішення судовий збір стягнуто судом у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України та ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, для задоволення заяви про скасування заочного рішення суд не вбачає достатніх підстав, передбачених законодавством, які б підтверджувалися належними, достатніми та допустимими доказами у справі, тому суд вважає необхідним заяву про скасування заочного рішення суду залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208-210, 218, 224-232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2016 року по цивільній справі № 330/17/16-ц, провадження № 2/330/103/2016 за позовом Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 про стягнення одноразової адресної грошової допомоги - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто на рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Т.В. Нестеренко