Провадження № 4-с/161/7/16
У Х В А Л А

18 лютого 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.Ю.,

з участю скаржника ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанови Другого відділу ДВС Луцького МУЮ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою. В обґрунтування скарги посилається на те, що 22 грудня 2015 року нею отриманий витяг про арешт рухомого майна по постанові Державного виконавця Денисюк B.C. ДВС Луцького МУЮ на підставі про відкриття виконавчого провадження і видачі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження та відкриття виконавчого провадження від 18.11.2015 року № 48998669 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 701 975,01 гривень на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» відсутня. Рішення суду, або інші документи, на які посилається Другий відділ ДВС Луцького МУЮ вона не отримувала. 24 грудня 2015 року нею подана заява в суд про оскарження заочного рішення. Просить суд зупинити виконавче провадження ВП48998669 до вирішення справи по суті.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав наведених в скарзі. Просила скаргу задовольнити.

Представник субєкта оскарження державний виконавець другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу не визнав. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом при розгляді скарги встановлено, і це вбачається із змісту самої скарги, що ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанову про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження та постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2015 року.

Також судом встановлено, що скаржник просить зупинити виконавче провадження ВП 48998669 до вирішення справи по суті. При цьому, скаржником в скарзі взагалі не зазначено, а також не було наведено цього під час розгляду судом скарги по суті, що наявне рішення, дія або бездіяльність державних виконавців другого відділу ДВС Луцького МУЮ, якою було допущено порушення вимог статтей 38, 39 Закону України «Про виконавче провадження», щодо права чи обовязку державного виконавця зупинити виконавче провадження.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, щоскаржником в скарзі взагалі не зазначено, а також не було наведено цього під час розгляду судом скарги по суті, що наявне рішення, дія або бездіяльність державних виконавців другого відділу ДВС Луцького МУЮ, якою було допущено порушення вимог статтей 38, 39 Закону України «Про виконавче провадження», щодо права чи обовязку державного виконавця зупинити виконавче провадження. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 551,20 гривень.

Як вбачається із змісту скарги, що скаржником при зверненні до суду із скаргою заявлено одну вимогу немайнового характеру. При цьому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги. А тому суд приходить до висновку про стягнення зі скаржника на користь держави судового збору в сумі 551,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 386 - 388 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги на постанови Другого відділу ДВС Луцького МУЮ.

Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Ухвала в повному обємі складена

24 лютого 2016 року.