Справа № 639/9820/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 р. Жовтневий районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді - Єрмоленко В.Б.

при секретарі Слюсаревій О.В.

за участю представника позивача-Кот О.В.

представників відповідачів- Верещаки Д.В., ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 «ОСОБА_4 Лімітед» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейпер Хаус» про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач-Компанія «ОСОБА_4 Лімітед» у листопаді 2015 р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі ТОВ) «Пейпер Хаус» про визнання недійсним договору поруки від 03.03.2014 р., укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ «Пейпер Хаус» на забезпечення виконання зобовязання за договором позики від 03.03.2014 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на сум 3 000 000 грн. В обґрунтування свого позову ОСОБА_4 «ОСОБА_4 Лімітед» посилається на те, що вона є стовідсотковим учасником ТОВ «Пейпер Хаус» і нещодавно дізналась про порушення справи про банкрутство цього підприємства, яке завжди було прибутковим. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.01.2015 р. з ТОВ «Пейпер Хаус» на користь ОСОБА_6 стягнута заборгованість за договором позики. Позивач стверджує, що договір поруки грубо порушує права ОСОБА_4, його вищого органу управління товариством-загальних зборів учасників, тому як утворення та витрачання фондів товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів, а уклавши договір поруки директор ТОВ «Пейпер Хаус» фактично витратив всі фонди та створив борг в особливо великому розмірі. Як заявляє позивач, ТОВ «Пейпер Хаус» не є таким, що надає фінансові послуги та такий вид діяльності, як надання поруки та не передбачений Статутом. Позивач вважає договір поруки недійсним на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України, тобто недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, що встановлені ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України і вказує, що директор ТОВ «Пейпер Хаус», уклавши договір поруки, не мав необхідного обсягу повноважень, не отримав дозволу вищого органу товариства, не повідомив загальні збори учасників. В подальшому, позивач доповнив підстави позову з посиланням на те, що директор товариства «Пейпер Хаус» , всупереч інтересам підприємства, без дозволу власника , погодився з позовними вимогами ОСОБА_6 при стягнення боргу при розгляді справи в суді, при укладанні договору відповідачі мали намір ліквідувати підприємство, визнавши його банкрутом за заявою ОСОБА_6, фіктивність договору підтверджується матеріалами справи про банкрутство та про стягнення боргу, правочин вчинено без наміру створення правових наслідків і на підставі ст. 234 ЦК України визнається недійсним . Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечували, надавши письмові відзиви, в яких зазначали, що позивачем не надано жодних доказів створення будь-яких фондів ТОВ «Пейпер Хаус» і витрачання цих фондів в розумінні п. 12.5.15 Статуту ТОВ «Пейпер Хаус», на який посилається ОСОБА_4 «Пейпер Хаус», як на підставу своїх вимог щодо порушення порядку утворення та витрачання фондів товариства. Відповідно до статуту, товариство самостійно планує свою діяльність, укладає договори, цивільно-правові правочини , надає споживчо-поворотні позики, відповідає за своїми зобовязаннями своїм майном та не відповідає за зобовязаннями учасників товариства, а учасники відповідають за зобовязаннями товариства тільки в межах своїх вкладів до статутного капіталу , генеральний директор в межах своєї компетенції є розпорядником майна та коштів товариства, укладає договори, угоди, самостійно вирішує всі питання діяльності товариства. На думку відповідачів, ТОВ «Пейпер Хаус» є повноцінною юридичною особою і укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Пейпер Хаус» договір 03.03.2014 р. відповідає чинним вимогам законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази, приходить до наступного.

03.03.2014 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено письмовий договір позики , відповідно до умов якого ОСОБА_6 надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 3000 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 01.10.2014 р. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 03.03.2014 р. між ОСОБА_6, ОСОБА_5, ТОВ «Пейпер Хаус» укладено договір поруки, згідно умов якого ТОВ «Пейпер Хаус», відповідно до п. 2.1 Договору поруки, зобов`язалося відповідати перед позикодавцев у тому ж обсязі, що і ОСОБА_5 Як зазначили в судовому засіданні відповідачі, ОСОБА_5 займається музичною діяльністю, проводить концертні виступи, на яких розміщується реклама послуг ТОВ «Пейпер Хаус», тому підприємство погодилося стати поручителем.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 08.01.2015 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ТОВ «Пейпер Хаус» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 3000 000 грн. і судовий збір. На виконання рішення суду, відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При укладенні договору поруки сторони домовились про предмет договору, обсяг відповідальності поручителя та порядок виконання зобовязань.

За вимогами ст. 202 ч.1; 203 ч.1-5, 215 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що сторони правочину мали волевиявлення на укладення договору поруки від 03.03.2014 р.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заявляючи позов ОСОБА_4 «ОСОБА_4 Лімітед» зазначає, що вона не була повідомлена про укладення договору поруки, загальні збори учасників не надавали згоди директору ТОВ «Пейпер Хаус» на підписання договору, а тому він не мав необхідних повноважень на такі дії, які суперечать п. 12.5.15 Статута ТОВ «Пейпер Хаус».

Як вбачається із Статуту Товариство «Пейпер Хаус» є юридичною особою за законодавством України, має цивільну правоздатність та дієздатність, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обовязки. Товариство є субєктом господарювання відповідно до діючого законодавства України, має самостійний баланс, діє на засадах повного господарського розрахунку, може створювати в Україні та за її межами філії, представництва, інші відособлені підрозділи, засновувати власні приватні підприємства, тощо. Товариство самостійно планує свою виробничо-господарську та іншу діяльність. В основі Товариства є складання договорів, в тому числі, але не обмежуючись цим, договори цивільно-правового характеру, які складаються з субєкта підприємницької діяльності та приватними особами ( с. 3 Статуту).

Згідно ст. 12 Статуту- «управління Товариством» , вищим органом управління є Загальні збори учасників, які складаються з учасників чи їх представників. До компетенції Загальних зборів Учасників належить ( п. 12.5.15) затвердження будь-яких договорів (у тому числі, але не обмежуючись цим, про відчуження ( заставу) майна Товариства, про надання фінансової допомоги, позики та займу) на суму, що перевищує суму визначену Загальними зборами Учасників. Оскільки договір поруки не входить до переліку договорів щодо розпорядження майном Товариство, затвердження такого договору не потребувало скликання загальних зборів учасників ( єдиний учасник Товариства-Компанія «ОСОБА_4 Лімітед»).

Договір поруки підписано генеральним директором ТОВ «Пейпер Хаус». Відповідно до положень Статуту, генеральний директор самостійно вирішує всі питання його діяльності, за винятком віднесених до виключної компетенції Загальних зборів Учасників, укладає угоди, договори, відкриває та закриває банківські рахунки, здійснює дії по оперативному керівництву роботою Товариства. ( п. 12.22 ст. 12 Статуту).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що при укладені договору поруки у сторін не було наміру створити правові наслідки. Обставини, на які посилається представник позивача відповідачами не визнаються. По суті ОСОБА_4 «ОСОБА_4 Лімітед» оспорює постанову господарського суду м.Києва від 14.12.2015 р. про визнання банкрутом ТОВ «Пейпер Хаус» та відкриття ліквідаційної процедури.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 212, 214- 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 203, 204, 553 , 554, 626 - 629, 638 ЦК України суд ,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_4 «ОСОБА_4 Лімітед» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейпер Хаус» про визнання договору поруки від 03.03.2014 р. недійсним,- відмовити за необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ