Справа № 355/1634/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/1345/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 14.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду і зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 24 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 18 210 грн. 83 коп., яка складається з: 7 954 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 8 364 грн. 96 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 786 грн. 09 коп. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 855 грн. 28 коп. - штраф (процентна складова), - позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у казаному вище розмірі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до заяви позичальника, яка є складовою часиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки, який скінчився у листопаді 2009 року. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у жовтні 2015 року, то суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (який складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку). Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 400 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-15).

На виконання умов договору банком відповідачу була надана картка «Універсальна» НОМЕР_1.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що 24 липня 2008 року ОСОБА_2 ознайомилася з умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.82).

Відповідно до 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на платіжній картці.

Згідно з пунктами 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язувався: погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплатити винагороду банку.

Відповідно до пункту 5.5 Правил користування платіжною карткою банк нараховує проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

У порушення ст.ст.526, 1054 ЦК України та умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розхрахунку станом на 31 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 210 грн. 83 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 7 954 грн. 50 коп., заборгованості по процентах у розмірі 8 364 грн. 96 коп., пені у розмірі 786 грн. 09 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 855 грн. 28 коп. (а.с.5-8).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 просила застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом (а.с. 46).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Відповідно до пункту 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця.

Згідно із пунктом 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг, після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Як вбачається із заяви позичальника від 21 грудня 2009 року та довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», після закінчення строку дії картки НОМЕР_1 від 24 липня 2008 року, ОСОБА_2 за її заявою від 21 грудня 2009 року банком було видано картку НОМЕР_2 з новим строком дії до 31 жовтня 2013 року, а після його закінчення їй видано дві картки НОМЕР_3 та НОМЕР_4 зі строком їх дії до 31 січня 2016 року (а.с.59, 81).

Факт продовження банком ОСОБА_2 кредитної картки НОМЕР_1 від 24 липня 2008 року шляхом надання карток з новим строком дії відповідачем не спростовано. Крім того, з виписки по особовому рахунку видно, що ОСОБА_2 у період з 29 липня 2008 року по 03 серпня 2015 року систематично користувалася вказаними вище картками з новим строком дії та використовувала кредитні кошти, надані банком (а.с.60-67, 83-100).

При цьому матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 до початку місяця закінчення строку дії відповідних карток подавала письмову заяву про закриття рахунку.

Отже, колегія суддів вважає встановленим, що після закінчення строку дії картки НОМЕР_1 від 24 липня 2008 року її було продовжено шляхом надання ОСОБА_2 нової платіжної картки НОМЕР_2 з новим строком дії до 31 жовтня 2013 року, а після його закінчення шляхом надання відповідачу двох нових платіжних карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 зі строком їх дії до 31 січня 2016 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_2 періодично частково погашала заборгованість по тілу кредиту, процентах та останній платіж здійснила 03 серпня 2015 року (а.с.8 зворот). Тобто, відповідач періодично вчиняла дії, що свідчать про визнання нею боргу за кредитним договором.

Із вказаним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 01 жовтня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України наведених вище обставин справи не з`ясував, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним вище договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 210 грн. 83 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 7 954 грн. 50 коп., заборгованості по процентах у розмірі 8 364 грн. 96 коп., пені у розмірі 786 грн. 09 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 855 грн. 28 коп., колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп., а при подачі апеляційної скарги - 1339 грн. 80 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк», то понесені ним судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на його користь.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року у розмірі 18 210 (вісімнадцять тисяч двісті десять) грн. 83 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 7 954 грн. 50 коп., заборгованості по процентах у розмірі 8 364 грн. 96 коп., пені у розмірі 786 грн., 09 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 855 грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 557 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді