Справа № 147/1121/15-ц Провадження № 22-ц/772/1033/2016Головуючий в суді першої інстанції Волошин І. А.
Категорія 54Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача директора Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» Мариняко Ігора Івановича про поновлення на роботі, -

встановила:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю Бондаренко А.В. звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що з 30.08.2000 року по 01.09.2015 року він працював на ДП «Тростянецький спиртовий завод» на різних посадах. Незважаючи на те, що в трудовій книжці є записи про звільнення з ДП «Тростянецький спиртовий завод» та прийняття по переведенню на роботу на ДП «Укрспирт», а потім знову по переведенню на ДП «Тростянецький спиртовий завод», позивач фактично протягом п`ятнадцяти років працював на ДП «Тростянецький спиртовий завод».

З 02 серпня по 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 перебував в черговій щорічній відпустці, а вийшовши на роботу 01.09.2015 року дізнався, що на його робоче місце прийнято іншу особу, а його звільнено з роботи наказом № 67-к від 13.08.2015 року у зв`язку з закінченням строку строкового трудового договору за ст.36 п.2 КЗпПУ.

Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки він не мав наміру укладати з відповідачем строковий трудовий договір. Бланк заяви був надрукований відповідачем та наданий ОСОБА_2 та іншим працівникам для заповнення з поясненнями роботодавця, що вони мають відпрацювати три місяці випробувального терміну.

Позивача було прийнято на роботу в ДП «Тростянецький спиртовий завод» за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» за відповідною згодою роботодавця. Отже, прийняття ОСОБА_2 на роботу в ДП «Тростянецький спиртовий завод» відбулося на підставі ч. 1 ст. 32 КЗпП України за безстроковим трудовим договором. Ніяких сімейно-побутових обставин для укладення строкового трудового договору у позивача не було. Відповідач зобов'язав написати позивача заяву про те, що він за власним бажанням просить встановити йому строк роботи з місяці.

Окрім того, ОСОБА_2 являється членом первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод», а відповідач звільнив його не маючи на те попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Тому просив визнати трудовий договір, укладений 13 травня 2015 року між Державним підприємством «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_2 безстроковим. Визнати наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» № 18-к від 13 травня 2015 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу охоронником за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» в частині визначення строку з 14 травня 2015 року по 14 серпня 2015 року недійсним. Визнати наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» № 67-к від 13.08.2015 року про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору незаконним. Поновити його на роботі на ДП «Тростянецький спиртовий завод» на посаді охоронника з 01.09.2015 року. Стягнути з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.09.2015 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано трудовий договір, укладений 13 травня 2015 року між Державним підприємством «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_2 безстроковим. Визнано наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» №18-к від 13 травня 2015 року в частині прийняття ОСОБА_2 на роботу охоронником за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» недійсним в частині визначення строку закінчення договору - по 14 серпня 2015 року. Поновлено ОСОБА_2 на посаді охоронника ДП «Тростянецький спиртовий завод» з 01 вересня 2015 року. Стягнуто з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2015 року по день ухвалення рішення в розмірі 10 548 (десять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 96 коп. В решті позову відмовлено.

Суд стягнув з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача та третьої особи ППО ДП «Тростянецький спиртовий завод» Бондаренко А.В. доводи апеляційної скарги не визнав, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи із наступного.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Встановлено і не заперечується сторонами у справі, що за наказом № 8/34-к від 13 травня 2015 року «Про звільнення працівників Бершадського МПД ДП «Укрспирт» ОСОБА_2 було звільнено у зв'язку з переведенням на Державне підприємство «Тростянецький спиртовий завод» (п. 5 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 129-130).

Відповідно до наказу № 18-к від 13.05.2015 року, на підставі заяви ОСОБА_2 від 13.05.2015 року, позивач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу охоронником за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» за строковим трудовим договором з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року (а.с. 17-20).

Згідно параграфу 3 наказу № 53-к від 31.07.2015 року ОСОБА_2, охороннику, було надано щорічну основну відпустку за 2013-2014 роки в кількості 30 календарних днів з 02.08.2015 року по 01.09.2015 року включно (а.с.21-23).

Згідно наказу № 67-к від 13.08.2015 року охоронника ОСОБА_2 звільнено із займаної посади з 01.09.2015 року у зв'язку із закінченням строку стокового трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Оскільки ОСОБА_2 перебував в щорічній основній відпустці датою звільнення вважати 01.09.2015 року (а.с.24).

Вирішуючи спір та частково задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що більша частина працівників, які у травні 2015 року були прийняті за строковим трудовим договором на роботу (всі на 3 місяці), по закінченні дії цих договорів, за виключенням позивача, продовжили роботу у відповідача на умовах безстрокового трудового договору. Отже, потреба в охороні за будь - яких умов: простою, банкрутства, у відповідача була, підстав визначати роботу охоронців строковим договором також не було. Однак, позивачу після закінчення строку його трудового договору не було запропоновано продовжити роботу за безстроковим трудовим договором.

Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених у ч.2 ст. 23 КЗпП України умов, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Під час розгляду даної справи по суті судом не було встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, за яких з позивачем можливо було укласти строковий трудовий договір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав укладати з працівником ОСОБА_2 строковий трудовий договір у роботодавця не було. У зв'язку з чим оспорюваний трудовий договір від 14.05.2015 року підлягає визнанню безстроковим, а наказ №18-к від 13.05.2015 року недійсним в частині визначення строку, дати його закінчення. Оскільки наказ про прийняття працівника на роботу повинен містити дату, починаючи з якої він допускається до роботи, в даному випадку - 14.05.2015 року, суд вважав необхідним залишити її в наказі.

Суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 01.09.2015 року до ухвалення судового рішення у даній справі, за вирахуванням суми, отриманої як допомога по безробіттю.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» ОСОБА_2 був звільнений у порядку переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство. У зв'язку з цим безстроковий трудовий договір, який був укладений між МПД ДП «Укрспирт» та ОСОБА_2, був припинений.

Ініціатором укладення строкового трудового договору між ОСОБА_2 та ДП «Тростянецький спиртовий завод» була адміністрація, яка обґрунтувала необхідність зробити це не нормами КЗпП, а фінансовим становищем установи. Суд встановив, що позивач не мав наміру щодо укладення строкового договору, його спонукала до цього адміністрація, в чиїх інтересах було укладення такого договору.

Сфера застосування строкового трудового договору є обмеженою. Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП він може укладатися лише у разі, якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання або інтересів працівника чи в інших випадках, передбачених законодавчими актами. За п. 2 ст. 36 КЗпП припинення трудового договору у зв'язку із закінченням його строку можливе лише в тому випадку, якщо його укладення відповідало нормам закону.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що укладення строкового трудового договору за відсутності умов, окреслених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку закінчення договору, оскільки умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, що відповідає положенням ст. 9 КЗпП.

Як на доводи своєї апеляційної скарги ДП «Тростянецький спиртовий завод» вказує на те, що судом не застосовано при винесенні рішення строків позовної давності. Суд не врахував та неправильно оцінив письмовий доказ, а саме заяву про прийом на роботу. Відповідач не погоджується із висновками суду щодо питання легалізації Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Судова колегія вважає, що позивач не порушив строк позовної давності для вирішення трудових спорів, оскільки своєчасно звернувся до суду з підстав незаконного звільнення з ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Крім того, судом встановлено, що 14.05.2015 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду охоронника ДП «Тростянецький спиртовий завод» за строковим трудовим договором з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року.

З наданих суду пояснень представників позивача та відповідача судом встановлено, що при працевлаштуванні працівників з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» по переводу, адміністрацією ДП «Тростянецький спиртовий завод» їм було роз'яснено, що при покращенні фінансового становища вони залишаться працювати на підприємстві. Отже позивач сподівався на продовження дії трудового договору при сприятливих економічних умовах.

Відповідно до заяви ОСОБА_2, 02.08.2015 року позивачу було надано щорічну основну відпустку за 2013-2014 роки в кількості 30 календарних днів, строком до 01.09.2015 року включно, тобто в строк, який перевищує межі укладеного трудового договору.

Проте він був звільнений в перший день виходу на роботу, коли й дізнався про порушення свого трудового права та міг визначити остаточний обсяг своїх вимог до роботодавця у зв'язку із звільненням.

Заява ОСОБА_2 про прийняття на роботу була досліджена судом в сукупності з іншими доказами, та суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для укладення строкового договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджується із висновками суду щодо легалізації Первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод» не заслуговують на увагу, оскільки питання легалізації профспілкової організації не є предметом розгляду даної цивільної справи та судом по цьому питанню не ухвалювалося рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» на користь держави судовий збір у розмірі 803,88 грн.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Голота Л.О.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.