АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/1510/16-ц Головуючий І інстанції Шарко О.П.
Провадження: 22-ц/790/5630/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії та фізичною особою ОСОБА_1 19.05.2006р. було укладено кредитний договір №830/1-27/14-3/06-110, за умовами якого банк зобов'язався надати йому кредит у сумі 20 000 доларів США на термін до 10.05.2021 року із сплатою 12% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п.1.2 Договору, кредит надавався відповідачу на придбання нерухомого майна - чотирикімнатної квартири №9, за адресою: м.Харків, вул. Грозненська, б.36. Пунктом 1.3. Договору передбачено, в якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем укладення договору іпотеки на зазначену чотирикімнатну квартиру та договору поруки з ОСОБА_2 19.05.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №830/15-27/14-7/06-215, згідно якого остання зобовязалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1П зобовязань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Зобовязання позивача, визначені у п.2.1 договору про надання кредиту, були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №5 від 19.05.2006 року. В порушення умов договору кредиту, відповідачі протягом тривалого часу не здійснювали погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни. У звязку з чим станом на 21.01.2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 39 603 доларів США 10 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 644,92 долари США, що дорівнює 410 481,09 грн. грн., сума заборгованості за відсотками 12 854,64 долари США, що дорівнює 317 008,93 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 4650,42 долари США, що дорівнює 114 684,12 грн., сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 5453,42 долари США, що дорівнює 134 479,67 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №830/1-27/14-3/06-110 від 19.05.2006р. у розмірі 976 653,81 грн. та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року в задоволенні позову ПАТ « Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги ст.ст. 254,256,261, 525, 526, 599, 610, 612 ЦК України та прийшов до невірного висновку про пропущення загального строку позовної давності на звернення до суду з вимогами до відповідачів. Суд першої інстанції не врахував, що навіть якщо строк позовної давності пропущено до окремих чергових платежів, то він не є пропущеним до інших платежів, що знаходяться в межах позовної давності. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що договір поруки № 830/15- 27/14-7/06-215 від 19.05.2006 року, який був укладений з відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинив свою дію у звязку із тим, що, строк виконання зобовязання за кредитним договором настав 13.01.2009 року, так як у договорі поруки № 830/1-27/14-3/06-110 від 19.05.2006 року не зазначено строк дії договору. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, змістом зобовязання забезпеченого порукою є погашення заборгованості за Договором кредиту в сумі 20000,00 доларів США з порядком погашення, що визначений у Договорі кредиту та кінцевим терміном погашення кредиту до 10.05.2021 року. Судом не взято до уваги правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-ЗЗІЦСІ5 від 01 липня 2015 року, № 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 19 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №830/1-27/14-3/06-110, згідно з яким останньому було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 000 доларів США зі сплатою 12% річних на термін до 10.05.2021 року. Відповідно до п.1.2 Договору кредит надавався відповідачу на придбання нерухомого майна - чотирикімнатної квартири №9, за адресою: м. Харків, вул. Грозненська, б.36. Пунктом 1.3. Договору передбачено в якості забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем укладення договору іпотеки на зазначену чотирикімнатну квартиру, а з фізичною особою ОСОБА_2 укладання договору поруки.

Зобовязання позивача, визначені у договорі про надання кредиту, а саме п.2.1, були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №5 від 19.05.2006 року.

Відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала. Згідно наданого розрахунку станом на 21.01.2016 року загальний розмір заборгованості відповідачів за кредитом складає 39 603 доларів США 10 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 644,92 долари США, що дорівнює 410 481,09 грн. грн., сума заборгованості за відсотками 12 854,64 долари США, що дорівнює 317 008,93 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 4650,42 долари США, що дорівнює 114 684,12 грн., сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 5453,42 долари США, що дорівнює 134 479,67 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не вірно прийшов до висновку про застосування строку позовної давності є безпідставними.

Зі змісту розрахунку вбачається, що виконання зобовязань за кредитним договором припинилося 12.11.2008 року (дата останнього платежу за кредитом) ( а.с.6-8).І з цього часу відповідачі не вчиняли дій щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, і прострочена заборгованість виникла саме з 12.11.2008 року.

Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктом 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, позичальник повинен був повернути кредит в повному обсязі, разом із нарахованими відсотками та штрафними санкціями, після спливу 60 календарних днів з моменту невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктом 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів), тобто 13.01.2009 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про порушення умов кредитного договору №830/1-27/14-3/06-110 від 19.05.2006 року позивач дізнався в листопаді 2008 року. При цьому з позовною заявою до суду звернувся в березні 2016 року.

Ніяких поважних причин у звязку з якими позивач пропустив строк позовної давності до суду не надано.

Статтею 266 ЦКУ встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. ст.256,261 ЦК України, і вважає вірним, що з урахуванням заяв відповідачів від 05.05.2010 року, 03.06.2011 року, 24.11.2014 року, та від 26.08.2015 року, які на думку позивача свідчили про визнання відповідачами виниклої заборгованості, строк позовної давності не переривається, оскільки заява від 26.08.2015 року була подана після спливу строку позовної давності, який наступив 06.05.2013 року, після переривання строку заявою відповідачів від 05.05.2010 року.

В забезпечення виконання всіх зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором 19.05.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №830/15-27/14-7/06-215, згідно якого остання зобовязалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1П зобовязань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Частиною 4 ст.559 ЦКУ встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договір поруки №830/15-27/14-7/06-215 від 19.05.2006 року не містить строку дії договору. А умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк виконання зобовязання за кредитним договором в повному обсязі настав 13.01.2009 року. Кредитор не предявив позову на протязі шести місяців з дати настання строку виконання зобовязання, а отже згідно з ч.4 ст. 559 ЦКУ договір поруки №830/15-27/14-7/06-215 від 19.05.2006р. припинив свою дію.

Згідно правового висновку Верховного Суду України по справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 р. предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором: «… виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя».

Судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зверталась до позивача із заявами про намір сплатити борг від 03.06.2011р. та 26.11.2014р.

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те, що з дати настання строку виконання основного зобовязання, а саме з 13.01.2009р. позивач не звернувся до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про погашення заборгованості протягом шести місяців, як то передбачає ч.4 ст.559 ЦКУ. Із зверненням відповідача ОСОБА_2 до позивача з заявою від 03.06.2011р. перервався строк позовної давності, який тривав по 03.06.2014р., протягом якого позивач міг звернутися до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості, але протягом зазначеного строку позовної давності позивач не звернувся до суду з такою вимогою. Заява відповідача ОСОБА_2 від 26.11.2014р. надана вже після спливу строку позовної давності, тому вона не перериває строк позовної давності. Доказів поважності пропущення позивачем строку позовної давності надано не було.

Також судова колегія враховує, що протягом 6 місяців після 26.11.2014 року позивач не звертався до ОСОБА_2 як до поручителя, з вимогою про погашення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді