Справа № 169/693/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Провадження № 22-ц/773/518/16 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Завидовської-Марчук О.Г., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Турійського районного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся в суд з позовом до позичальника після спливу позовної давності, про застосування якого заявила сторона у спорі. Порука припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 487/к, відповідно до умов якого остання отримала 7000 дол. США зі сплатою 16 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту згідно графіка повернення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору, до 15 січня 2010 року (а.с. 9-11).

29 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 487/к, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_2І своїх зобовязань за кредитним договором № 487/к від 29 січня 2008 року (а.с. 12).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, станом на 26 листопада 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 1761,19 дол. США, з яких заборгованість за кредитом 477,78 дол. США, заборгованість за процентами 519,10 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 670,43 дол. США, штраф (фіксована частина) 10,52 дол. США, штраф (процентна складова) 83,27 дол. США (а.с. 4, 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як передбачено ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторони кредитного договору домовилися про збільшення позовної давності до пяти років (п. 6.8 кредитного договору).

Як вбачається із виписки по рахунку, наданої представником позивача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 здійснила після закінчення строку виконання основного зобовязання, а саме 4 листопада 2010 року, що свідчить про переривання строку позовної давності (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Саме з цієї дати починається перебіг пятирічного строку позовної давності, яка сплила 4 листопада 2015 року.

З позовом про стягнення боргу ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд 6 грудня 2015 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявила відповідач ОСОБА_2

Позивач поновити строк позовної давності не просить, будь-яких поважних причин для поновлення строку позовної давності не наводить, а у апеляційній скарзі вказує, що перебіг строку позовної давності ще не розпочався, а відтак не може бути пропущеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції на підставі вищевказаної правової норми правильно відмовив в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3, дійшовши висновку, що порука припинена, оскільки строк виконання основного зобовязання згідно графіка повернення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору, настав 15 січня 2010 року (а.с. 11), а банк предявив вимогу до поручителя у листопаді 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого у ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що кредитний договір діє до повного виконання його сторонами, а оскільки позичальник такі зобовязання не виконав, договір продовжує діяти до даного часу, колегія суддів не бере до уваги з тих підстав, що право позивача на звернення до суду виникає з моменту несплати позичальником кожного періодичного платежу, а обовязок повного розрахунку настає у позичальника в день настання строку виконання основного зобовязання, який визначений чіткою календарною датою.

Доводів щодо незаконності чи неогрунтованості рішення суду в частині відмови в позові до поручителя позивач в апеляційній скарзі взагалі не наводить.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді