"08" березня 2016 р. м. Чернівці
судді Яремка В.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року.
За наслідками розгляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вважаю, що судове рішення суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки доводи апеляційної скарги давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.
У суді апеляційної інстанції представник позивача уточнив, що позов про усунення перешкод шляхом виселення відповідачів пред'явлено на підставі ст. ст. 157, 116 ЖК України.
Про це свідчить і зміст позовної заяви.
Тому, встановивши, що суд першої інстанції у порушення ст. 11 ЦПК України вийшов за межі підстав позову, задовольнив позов про виселення як з підстави ст. 98 так і ст.ст. 157, 116 ЖК України, апеляційний суд мав підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Апеляційний суд також не зважив на постійний характер проживання відповідачів у спірному будинку, як членів сім'ї власника, а також не звернув уваги на доводи відповідачів та їх представника про недоведеність тверджень позивачки про те, що відповідачі порушують правила співжиття.
Про постійність характеру проживання відповідачів як членів сім'ї позивачки свідчить те, що вони є близькими родичами позивачки, згідно уточнюючої довідки виконкому місцевої сільської ради проживають у будинку з 2006 року, за твердженням відповідачів вони з того часу проводили ремонт у спірному будинку з метою покращення умов проживання, проти чого позивачка не заперечувала.
Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Висновки апеляційного суду про те, що у справі встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 впродовж липня-вересня 2015 року вчиняла сварки з позивачкою, виганяла її з будинку, порушувала правила співжиття не ґрунтуються на наявних у справі доказах.
Такі висновки ґрунтуються лише на бездоказових твердженнях позивачки.
У матеріалах перевірки ЄО-2476/2028, ЄО-2601/2181, ЄО-3200/2562, ЄО-3335/2641, які досліджені у судовому засіданні і на які послався апеляційний суд, є лише письмові заяви позивачки та її брата про певну поведінку відповідачки ОСОБА_2, які в ході перевірки, не підтвердилися.
Наявні у матеріалах перевірки офіційні застереження про неприпустимість протиправної поведінку не свідчать про таку поведінку відповідачки ОСОБА_2, два з них відповідачкою не підписано.
Тому за недоведеності фактів протиправної поведінки відповідачки ОСОБА_2 ухвалення судом першої інстанції рішення про її виселення на підставі ст. ст. 157, 116 ЖК України, з чим погодився суд апеляційної інстанції, є помилковим.
Апеляційний суд дійшов правильного висновку про недоведення вчинення порушення правил співжиття відповідачкою ОСОБА_3
Однак, зважаючи, що ОСОБА_3 у спірному будинку проживає постійно, апеляційний суд не мав підстав погоджуватися з рішенням про її виселення на підставі ст. 98 ЖК України, із зазначеної підстави позов ОСОБА_1 не заявлявся.
Суддя В. В. Яремко