Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 130 000 доларів США зі сплатою 14,4 % річних та кінцевим терміном повернення 05 вересня 2012 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору цього ж дня між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки, відповідно до п. 1.2 яких останні відповідають перед банком разом із позичальником як солідарні боржники.

Свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів позивач виконав у повному обсязі, проте позичальник своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути солідарно зі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, що станом на 14 січня 2015 року становить 6 841 доларів 65 центів США - заборгованість за основним боргом та відсотками, а також 23 019 грн 94 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

Крім того, 20 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки, за умовами якого банк видав ОСОБА_3 кредитну картку, відкрив рахунок в іноземній валюті - доларах США та встановив ліміт кредитування у розмірі 26 700 доларів США.

У порушення умов вказаного договору ОСОБА_3 не здійснювала погашення обов'язкових платежів, що призвело до утворення заборгованості за картковим рахунком, що станом на 26 лютого 2015 року становить 34 344 доларів 71 цент США та складається з: 26 690 доларів США 86 центів - основного боргу, 7 653 доларів 85 центів США - відсотків за користування, а також 268 231 грн 24 коп. - пені за прострочення виконання зобов'язань за вказаним договором, яку банк просив стягнути зі ОСОБА_3 на свою користь.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 6 841 доларів 65 центів США, еквівалент суми у національній валюті - 107 901 грн 30 коп. та пеню у розмірі 22 277 грн 19 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» відхилено, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - СтрюковаІ.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 05 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 130 000 доларів США, на умовах сплати 14,4 % річних і кінцевим терміном повернення 05 вересня 2012 року.

З метою забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору цього ж дня між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки, відповідно до п. 1.2 яких позичальник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до розрахунку від 14 січня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становить 8 538 доларів 64 центи США, еквівалент суми у національній валюті 134 644 грн 94 коп., з яких: 6 264 доларів США, еквівалент суми у національній валюті 98 791 грн 05 коп. - заборгованості за кредитом, 862 доларів 12 центів США, еквівалент суми у національній валюті 13 596 грн 70 коп. - заборгованості за відсотками, 1 412 доларів 52 центи США, еквівалент суми у національній валюті 22 277 грн 19 коп. - пені за прострочення сплати кредиту (а. с. 140).

Пунктом 2.1 вказаних договорів поруки передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителів виконання зобов'язань за кредитним договором, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови направлення поручителям повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині).

Згідно з вимогами від 11 лютого 2009 року, 22 березня та 15 серпня 2013 року, які банк направляв на адресу боржника та поручителів, банк повідомляв останніх про необхідність погашення вищевказаної заборгованості за кредитним договором, проте вказані вимоги ними виконані не були.

Термін виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2007 року закінчився 05 вересня 2012 року.

Крім того, судами встановлено, що 20 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки, за умовами якого банк видав ОСОБА_3 кредитну картку терміном дії до 20 грудня 2007 року за тарифним пакетом «Базовий», відкрив рахунок в іноземній валюті - доларах США та встановив ліміт кредитування у розмірі 26 700 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що у порушення умов вказаного договору, ОСОБА_3 не здійснювала погашення обов'язкових платежів, що призвело до утворення заборгованості за картковим рахунком, що станом на 26 лютого 2015 року становить 34 344 доларів 71 цент США та складається з: 26 690 доларів 86 центів США - основного боргу, 7 653 доларів 85 центів США - відсотків за користування та 268 231 грн 24 коп. - пені за прострочення виконання зобов'язань за вказаним договором.

Згідно з п. 13.3 вказаного договору, у разі припинення дії договору та/або за умови неперевипуску картки на новий строк банк закриває ліміт кредитування, а клієнт виконує свої зобов'язання перед банком у повному обсязі.

Пунктом 13.4 зазначеного договору передбачено, що у разі перевипуску картки Банком продовжується ліміт кредитування клієнту на наступний строк дії картки при обов'язковому оформленні забезпечення за кредитом.

Термін дії картки, виданої ОСОБА_3, було визначено до 20 грудня 2007 року, який був продовжений до 20 грудня 2008 року, оскільки про розірвання договору після закінчення строку дії картки ОСОБА_3 до банку не зверталась.

Відповідно до щомісячного звіту за операціями по картковому рахунку останній платіж ОСОБА_3 здійснила 12 вересня 2008 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача звернувся із заявою про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором від 20 грудня 2006 року (а. с. 177).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.

Крім того, частково задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, позивач надав суду належні та допустимі докази невиконання ОСОБА_7 зобов'язань за вказаним кредитним договором, що забезпечені договорами поруки.

Разом з тим суди дійшли висновку про припинення зобов'язань ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за договорами поруки, оскільки кредитор не пред'явив вимоги до поручителів після настання строку виконання основного зобов'язання у встановлений шестимісячний строк, що відповідно до ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Перевіряючи матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначенихправових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року термін дії картки встановлено до 20 грудня 2007 року.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-14цс14 та від 22 жовтня 2014 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-127цс14, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

З урахуванням цих обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування строків позовної давності в частині вимог щодо стягнення заборгованості за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що звернення з позовом в цій частині вимог було здійснено в межах строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанціїпогоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителів з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до умов договорів поруки, поручителі поручалися перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору від 05 вересня 2007 року, в тому числі повернути до 05 вересня 2012 року кредит у сумі 130 000 доларів США та виконати інші договірні зобов'язання.

Згідно з п. 5.3 договорів поруки дія договорів закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконанням поручителями своїх зобов'язань відповідно до умов цих договорів.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2056цс15, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк 11 лютого 2009 року направив на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмове повідомлення-вимогу про наявність простроченої заборгованості та прохання достроково погасити кредит.

Строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором закінчився 05 вересня 2012 року.

Із указаним позовом до поручителів ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду у квітні 2014 року, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також в частині стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська