Провадження № 22ц/784/335/16 Суддя першої інстанції Копейка Т.О.
Справа№468/1689/15-ц
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Харитоновою І.В.,

за участю: представника позивача - Ремешевського Є.А.,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - Банк ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 жовтня 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти в сумі 44 100 дол. США строком до 20 березня 2028 року, зі сплатою за користування кредитом 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов кредитного договору позичальник повинен щомісяця з 5 по 10 число сплачувати банку грошові кошти у сумі 505.81 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісії, а також інших витрат передбачених умовами договору.

У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 січня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу.

21 березня 2014 року за згодою Банку іпотечне майно було реалізовано за 297 320 грн., кошти від реалізації якого були зараховані на погашення кредитної заборгованості.

28 серпня 2014 року між Банком та відповідачкою було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за п. 1 якої відповідачці було зменшено розмір заборгованості на 86 020,96 дол. США, яка складалась із 31 760,10 дол. США - відсотків та 54 260,83 дол. США - пені. За графіком погашення заборгованості, який є додатком до вказаної додаткової угоди, залишок по кредиту у розмірі 14 300 дол. США відповідачка зобов'язалася сплачувати щомісячними платежами до 30 серпня 2015 року у розмірі 1 191.67 дол. США.

Проте, позичальник своїх зобов'язань перед кредитором не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 30 вересня 2015 року становила: 14 300 дол. США - заборгованість за кредитом; 30 928,85 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 754,53 дол. США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 81 796,51 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 11,62 дол. США - штраф (фіксована частина); 6 388,99 дол. США (процентна складова), а всього 134 180,50 дол. США,

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 134 180,50 дол. США, що еквівалентно 2 887 564,39 грн.

Рішенням Баштанського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № NKT0GK від 20 березня 2008 року в сумі 1 475 429 грн. 06 коп. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦПК України в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № NKT0GK, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит від Банку в сумі 44 100 дол. США строком до 20 березня 2028 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с.4-6).

У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 січня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 50 713.20 дол. США, що еквівалентно 405 350 грн. 60 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу. При цьому рішенням встановлено, що заборгованість за кредитним договором станом на 14 жовтня 2010 року складає : 42 511.47 дол. США (еквівалентно 339 794 грн. 17 коп.) - заборгованість за кредитом; 7 073.60 дол. США (еквівалентно 56 539 грн. 20 коп.) - заборгованість по відсотках за користування кредитом та 1 128.13 дол. США (еквівалент 9 017 грн. 14 коп.) - пеня, а всього 50 713.20 дол. (еквівалент 405 350 грн. 60 коп.).

21 березня 2014 року за згодою Банку було реалізовано передану ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 за 297 320 грн., кошти від реалізації якої було направлено на погашення заборгованості (а.с.62).

У зв'язку з реалізацією предмета іпотеки на зарахуванням виручених від продажу сум на погашення кредитної заборгованості, між сторонами 28 серпня 2014 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (а.с. 7).

За вимогами Банку станом на 30 вересня 2015 року у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 13 4180,50 дол. США, яка складається з:

14 300 дол. США - заборгованість за кредитом;

30 928,85 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

754,53 - заборгованості по комісії за користування кредитом;

81 796,51 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором;

11,62 дол. США - штраф (фіксована частина);

6 388,99 дол. США - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги Банку частково та стягуючи з позичальника тільки заборгованість за кредитом та штраф, суд першої інстанції виходив з умов додаткової угоди від 28 серпня 2014 року.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

Так, згідно п. 1 додаткової угоди відповідачці було зменшено розмір заборгованості на 86 020,96 дол. США, яка складалась із 31 760,10 дол. США - відсотків та 54 260,83 дол. США - пені. За графіком погашення заборгованості, який є додатком до вказаної додаткової угоди, залишок по кредиту у розмірі 14 300 дол. США відповідачка зобов'язалася сплачувати щомісячними платежами до 30 серпня 2015 року у розмірі 1 191.67 дол. США

Згідно п. 2 додаткової угоди у разі порушення ОСОБА_3 будь якого з зобов'язань понад 31 день, позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф в сумі 54 260,83 дол. США.

Отже за вказаною додатковою угодою Банк списав позичальнику проценти за користування кредитом у розмірі 31 760.10 дол. США та пеню у розмірі 54 260.83 дол. США.

Як встановлено судом відповідачка умови додаткової угоди щодо сплати кредитних коштів не виконала, а відтак з останньої за умовами цієї угоди підлягав стягненню штраф у розмірі 54 260.83 дол. США. Проте такі вимоги Банком не заявлялися.

Незважаючи на це, суд першої інстанції всупереч ч. 1 ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог й безпідставно стягнув з відповідачки на користь Банку штраф у розмірі 54 260.83 дол. США, тобто розглянув вимоги, які позивачем не заявлялися.

Вимоги щодо стягнення суми кредиту у розмірі 14 300 дол. США, які входять до складової заборгованості, районний суд правильно визнав обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, місцевий суд безпідставно не врахував та не дав відповідну оцінку умові п. 7 додаткової угоди, за якою всі інші умови кредитного договору є незмінними, а відтак підлягають виконанню сторонами кредитного договору.

Отже, п. 8.1 кредитного договору передбачено сплату щомісячної винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48 % річних згідно графіку, тобто комісії.

Нарахування штрафу передбачено п. 5.3 кредитного договору, за яким при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Пунктом 8.4 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором нарахування пені здійснюється у розмірі 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. При цьому п. 5.1 цього ж договору визначено, що сплата пені здійснюється у гривні.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не врахував умови кредитного договору, які не суперечать додатковій угоді, не були змінені та скасовані в результаті її укладення, а тому підлягають виконанню позичальником, а вимоги Банку щодо стягнення з відповідачки комісії, пеня і штрафу підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з додаткової угоди розмір заявлених процентів було добровільно списано Банком з суми заборгованості за кредитом.

Колегія суддів погоджується з наданим Банком розрахунком заборгованості по комісії за резервування ресурсів відповідно до умов кредитного договору у розмірі 754.53 дол. США, між тим визнає неправильним обрахування пені та штрафу.

На час укладення додаткової угоди 28 серпня 2014 року пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами складала за розрахунками Банку 57 086.42 дол. США, за умовами додаткової угоди Банк зменшив відповідачці суму пені на 54 260.83 дол. США, тобто залишок пені за несплату процентів складає 2 825.59 дол. США (57086.42 - 54260.83).

Заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 14 300 дол. США за період з 28 серпня 2008 року (час укладення додаткової угоди) до 30 вересня 2015 року (заборгованість станом на цю дату за позовом) складає 4 254.26 дол. США. Загальна сума пені дорівнює 7079.85 дол. США.

За умовами кредитного договору, зокрема п. 5.1, передбачено, що сплата пені здійснюється в гривні, а тому з відповідачки підлягає стягненню пеня в гривневому еквіваленті.

Відповідно до позовних вимог курс долара США зазначено позивачем 1 дол. США дорівнює 21.52 грн., що відповідає офіційному курсу НБУ ( а.с. 16), а тому з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення процентів і кредиту у розмірі 152 358 грн. 37 коп.

Щодо вимог про стягнення штрафу, то з огляду на п. п. 5.3 кредитного договору відповідачка зобов'язана сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Водночас, виходячи з правового визначення штрафу згідно до ст. 549 ЦК України, є незрозумілим який позов та 5% від якої суми зазначає Банк в договорі, визначаючи процентну складову штрафу.

Отже, колегія суддів вважає, що інформація щодо процентної складової штрафу за умовами договору є неповною, не конкретною, а тому така складова штрафу є не визначеною, у зв'язку з чим це зобов'язання не підлягає виконанню.

За такого вимоги щодо стягнення пені та штрафу підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначив належним чином фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого невірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачем заявлялися позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з визначенням суми заборгованості у валюті США та у гривневому еквіваленті, то колегія суддів вважає за необхідне також зазначити у рішенні суми заборгованості по кредиту та комісії в іноземній та національній грошовій одиниці.

Таким чином з ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається: з 14 300 дол. США, що еквівалентно 307 736 грн. - заборгованість по кредиту; 754.53 дол. США, що еквівалентно 16 237 грн. 49 коп. - заборгованість по комісії за резервування ресурсів; 152 358 грн. 37 коп. - пені за несвоєчасне погашення процентів і кредиту та 250 грн. - штрафу.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у вигляді витрат на сплату судового збору при подачі позову та за апеляційну скаргу, а всього у розмірі 15 012.33 грн. (7148.73 +7863.60).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколївської області від 16 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 30 вересня 2015 року заборгованість за кредитним договором, укладеним між сторонами 20 березня 2008 року, яка складається: з 14 300 дол. США, що еквівалентно 307 736 грн. - заборгованість по кредиту; 754.53 дол. США, що еквівалентно 16 237 грн. 49 коп. - заборгованість по комісії за резервування ресурсів; 152 358 грн. 37 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів і кредиту; 250 грн. - штраф, а також 15 012 грн. 33 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

О.Я. Мурлигіна