Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоПисаної Т.О.,
суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_1 , яка діє через представника ОСОБА_3 , на заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке діє через представника ОСОБА_4 , на рішення апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 90 тис. дол. США на термін до 30 липня 2029 року зі сплатою 12,8 % відсотків річних, а у випадку користування кредитними коштами понад встановленим договором термін проценти на прострочену суму основного боргу збільшуються вдвічі.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 29 липня 2008 року з ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі за невиконання позичальником умов кредитного договору.

ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань зі своєчасного повернення коштів не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 22 квітня 2015 року становить 88 295,95 дол. США тіло кредиту та 44 481,82 дол. США відсотки.
Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 року у розмірі 2 927 979,63 грн, що утворилась станом на 22 квітня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 року у розмірі 131 439,94 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 763 590,85 грн, з яких заборгованість за кредитом 88 295,95 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 856 466,76 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 43 143,99 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 907 124,09 грн, з яких за цим кредитним договором починаючи з липня 2014 року сума заборгованості у розмірі 1 775 449,82 грн підлягає стягненню на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_1 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.
Судами встановлено, що 29 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 90 тис. дол. США на термін до 30 липня 2029 року зі сплатою 12,8 % річних, а у випадку користування кредитними коштами понад встановлений договором термін проценти на прострочену суму основного боргу збільшуються вдвічі (п. 1.3.1 договору).
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 29 липня 2008 року з ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі за невиконання позичальником умов кредитного договору.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, який передбачає відступлення прав по відношенню до осіб, що надають забезпечення за відповідними договорами забезпечення. Отже, ПАТ «Дельта Банк» є належним позивачем і за умовами п. 5.5 кредитного договору має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів.
Відповідно до розрахунку за цим кредитним договором станом на 22 квітня 2015 року заборгованість позичальника складає 88 295,95 дол. США тіло кредиту, що за курсом НБУ становить 1 966 896,39 грн, та 44 481,82 дол. США відсотки, що за курсом НБУ становить 990 884,98 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконують, допустили заборгованість з погашення кредиту, а тому мають нести солідарну відповідальність у вигляді настання правових наслідків, встановлених як договором, так і законом.
Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з наступного.
Згідно з повідомленням та витягом з наказу військового комісара ОСОБА_5 в м. Києві військового комісаріату рядовий ОСОБА_2 з 09 серпня 2014 року призваний до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 та відповідно до мобілізаційного плану направлений до військової частини НОМЕР_1 , с. Старичі, де проходив військову службу.
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають тіло кредиту у розмірі 88 295,95 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 966 896,39 грн, а також відсотки, несплачені до 08 серпня 2014 року, тобто до дня мобілізації позичальника, у розмірі 43 143,99 дол. США, що за курсом НБУ становить 961 083,24 грн.
У матеріалах справи наявна вимога банку, отримана відповідачами, про погашення заборгованості за кредитним договором станом на 30 червня 2009 року, де зазначено, що у випадку неусунення порушень на 31 день з дня отримання вимоги банк буде вимушений вжити заходів щодо дострокового повернення ними суми кредиту, яка залишалась, в повному обсязі, сплати сум нарахованих процентів та пені, які підлягають уточненню на дату фактичного повернення коштів.
Відповідно до п. 3.1 договору поруки від 29 липня 2008 року цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором, в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованої події, яка настане раніше.
Апеляційний суд дійшов висновку, що у договорі поруки, укладеному з ОСОБА_1 , строк дії (закінчення) договору не визначено.
Листи-вимоги ПАТ «УкрСиббанк», направлені відповідачам про погашення заборгованості за кредитним договором станом на 30 червня 2009 року, отримані ОСОБА_2 06 липня 2009 року, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що їй відомо про такі вимоги банку, але до суду з позовом банк звернувся 13 січня 2015 року.
З урахуванням вказаного апеляційний суд вважав, що порука ОСОБА_1 припинилась лише станом на 28 липня 2014 року через сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у поточному місяці. А у решті суд вважав поруку такою, що продовжує діяти, не звернувши уваги на те, що відповідно до направленої ОСОБА_2 вимоги від 30 червня 2009 року банк вимагав усунення порушень кредитного договору та зазначив, що у випадку неусунення на 31 день з дня отримання цієї вимоги банк вважає термін повернення кредиту за кредитним договором таким, що настав, та вимагає дострокового виконання своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту. Вказане свідчить, що банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 5.5 основного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
За умови пред`явлення банком вимоги про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців відзміненої дати виконання основного зобов`язання.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14.
Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону та висновків Верховного Суду України не врахували, а тому ухвалені ними рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими та відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, не заслуговують на увагу твердження представника ОСОБА_1 про порушення місцевим судом правил підсудності, оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження суд керувався положеннями ч. 1 ст. 113 ЦПК України (позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача).
Крім того, доводи скаржника про незастосування апеляційним судом строку позовної давності не ґрунтуються на законі, оскільки відповідачами відповідне клопотання в суді першої інстанції заявлено не було (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-246цс14). Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 знала про розгляд справи в суді першої інстанції, однак подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 48-49), тобто не скористалась своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності до вимог позивача.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційні скарги ОСОБА_1 , яка діє через представника ОСОБА_3 , та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке діє через представника Марченка Олександра Олександровича, задовольнити частково.
Заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.
ГоловуючийТ.О. Писана
Судді: П.О. Гвоздик
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк