Єдиний унікальний номер 235/2521/15-ц Номер провадження 22-ц/775/26/2016
Головуючий 1 інстанції Токарєв А.Г.
Категорія 53 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Красноарміськводоканал» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат,

в с т а н о в и в :

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Красноарміськводоканал» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції незаконно послався в рішенні на свідчення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є працівниками відповідача то звісно ж не дадуть свідчення не на користь відповідача. Крім того, щодо зміни її місця проживання, то адреса була відома в міліції, оскільки за заявою відповідача відносно неї порушено кримінальне провадження. Також судом не було оглянуто журнал вхідної кореспонденції, тобто залишився непровіреним факт реєстрації її заяви щодо звільнення за власним бажанням.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача КП «Красноарміськводоканал» ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі і не підтверджені наданими позивачкою доказами.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони не суперечать вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 01 січня 2008 року ОСОБА_1 була прийнята до комунального підприємства «Красноармійськводоканал» машиністом насосних установок каналізаційних насосних станцій 2 розряду по переводу з Красноармійського ВУВКГ відповідно до наказу №1-к від 02 січня 2008 року. Наказом № 91-к від 01 жовтня 2009 року переведена старшим комірником (а.с.17).

Відповідно до заяви від 27 серпня 2014 року позивачці було встановлено неповну робочу неділю з робочими днями: понеділок, вівторок з 01 вересня по 14 вересня 2014 року (а.с.52).

Наказом КП «Красноармійськводоканал» №194 від 15 вересня 2014 року було наказано провести позапланову інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей станом на 15 вересня 2014 року (а.с.58), за результатами якої було виявлено нестачу товаро-матеріальних цінностей на суму 310952,71 грн. (а.с.55-57), які знаходились у підзвіті комірника ОСОБА_1

Після складання інвентаризаційною комісією інвентаризаційного опису товарно- матеріальних цінностей позивачка 17 вересня 2014 року не зявилася на роботу. Адміністрацією підприємства за результатами виїзду за місцем проживання позивачки для отримання пояснень щодо причин відсутності на роботі було складено акти 18 вересня 2014 року та 23 березня 2015 року, згідно з якими ОСОБА_7 за адресою, яка знаходиться в особовій справі позивачки, не проживає (а.с.53,54).

З виписки з протоколу засідання профспілкового комітету КП «Красноармійськводоканал» від 25 березня 2015 року вбачається, що розглянуто подання адміністрації підприємства та дано згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.44).

Наказом комунального підприємства «Красноармійськводоканал» від 26 березня 2015 року за № 24-к ОСОБА_1 звільнена з 17 вересня 2014 року за прогул без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.24).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що вона 09 вересня 2014 року подала заяву про її звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з порушенням трудового законодавства не знайшли свого підтвердження, оскільки надана позивачкою ксерокопія вказаної заяви не підтверджує факт звернення позивачки з такою заявою до керівника підприємства, з книги вхідної кореспонденції підприємства вбачається відсутність реєстрація заяви позивачки про звільнення (а.с.42-43).

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що звільнення позивачки з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули є законним, а тому підстав для зміни формулювання причин звільнення з роботи з п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули на ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням немає.

Відповідно до ст. 237-1 ч.3 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд встановив, що порушень прав та інтересів позивача відповідачем при звільненні не допущено. Тому підстав для застосування правил ст. 237-1 КЗпП України про відшкодування моральної шкоди у суду першої інстанції не було.

Крім того, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо позовних вимог позивачки про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, що зазначені вимоги є похідними від вимоги про зміну формулювання причин звільнення, а тому підстав, передбачених законом, для стягнення з відповідача на користь позивачки зазначених виплат немає.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. Всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, правильно визнані необґрунтованими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді