ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1319/15-ц
провадження № 2/691/72/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань Шевченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище Черкаської області, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00008643 від 24.09.2013 року, -

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суду з позовною вимогою, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00008643 від 24.09.2013 року, та просить стягнути з ОСОБА_2 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» заборгованість у розмірі 150202,07грн., з них, основну суму заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00008643 від 24.09.2013р. у розмірі 2845,38грн., збитки у розмірі 146080,67грн., пеню у розмірі 208,92грн., 3% річних у розмірі 62,68грн. та інфляційні втрати у розмірі 1004,42грн., а також судові витрати понесені із розглядом справи.

В обґрунтування пред'явленого позову, вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_2 Договір про фінансовий лізинг №00008643 від 24.09.2013 року, відповідно до якого Позивач зобов'язався передати у розпорядження Відповідача транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, а Відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 10646,82 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2661,71 доларів США. Відповідач відповідно до положень п.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину Договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування. Починаючи з квітня 2014 року ОСОБА_2 почав систематично порушувати умови Договору щодо сплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням встановлених строків. Станом на момент подання позовної заяви, ОСОБА_2 частково не сплатив лізинговий платіж за лютий 2015 року. Загальна сума невиконаних грошових зобов'язань Відповідача за несплаченим лізинговим платежем складає 2845,38грн.. Позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором були надіслані нагадування від 08.01.2015р., 19.01.2015р., 04.02.2015р., 17.02.2015 року про несплату. Разом з третім нагадуванням, ОСОБА_2 було направлено Вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від Договору №00008643 від 24.09.2013 року. Зазначена вимога була отримана Відповідачем 12.03.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №357. Відповідно до п.12.6.1, п.12.7 Умов Договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та право на повернення Об'єкту лізингу у разі, якщо Відповідач не сплатив 1 (один) наступний Лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів. День, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. Відповідно до п.12.9. Договору, у разі дострокового припинення Договору з боку Позивача, Відповідач зобов'язався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу Позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги Позивача про таке повернення. Та, Відповідачу встановлено обов'язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання Вимоги. Оскільки Вимога була отримана 12.03.2015 року, то датою припинення Договору є 26.03.2015 року, останнім днем повернення Об'єкту лізингу було 26.03.2015р., останнім днем сплати заборгованості - 15.03.2015 року. Об'єкт лізингу в зазначений строк Відповідачем повернуто не було, зобов'язання з оплати заборгованості за Договором не виконані. Відповідно до п.13.7 Умов лізингу, Позивач здійснив своє право на вилучення (повернення) Об'єкту лізингу у Відповідача в примусовому порядку, і 08.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис нотаріуса №382 про повернення Об'єкта лізингу. 27.04.2015 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення Об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №382 від 08.04.2015 року. 12.06.2015 року Об'єкт лізингу було повернуто Позивачеві. Відповідно до п.13.5, п.8.6 Умов лізингу, Відповідач зобов'язаний відшкодувати Позивачу будь-які витрати, пов'язані із вилученням Об'єкту лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов'язані із вилученням Об'єкта лізингу. Будь-які витрати збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням Стороною своїх зобов'язань за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції. Враховуючи протиправну поведінку ОСОБА_2, та його явне небажання виконувати умови Договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за Договором та повернути Об'єкт лізингу, який є власністю Позивача, та враховуючи спеціалізацію на ринку Позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором змушений був звернутись до спеціалізованих організацій, зокрема ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», з метою надання послуг зі сплати заборгованості, вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення об'єктів лізингу. У зв'язку з чим, Позивач поніс витрати на загальну суму 30025,50грн.. Крім того, з метою надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, Позивачем були понесені збитки в розмірі 3900,00грн., які також повинні бути компенсовані. Також, Позивач поніс витрати у зв'язку із необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер», з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів у суді, на загальну суму 6000,00грн.. В частині стягнення реальних збитків в розмірі 39925,50грн., завданих Позивачеві внаслідок неналежного виконання зобов'язань Відповідачем, наявні всі ознаки правопорушення. Відповідач зобов'язаний компенсувати Позивачу упущену вигоду у вигляді несплачених щомісячних платежів за фактичний час користування Об'єктом лізингу в сумі 9625,40грн. - частини щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 3489,00грн., за квітень 2015 року - 3248,88грн., за травень 2015 року - 2887,52грн., так як Об'єкт лізингу не був повернутий вчасно. Станом на дату складання позовної заяви, відповідно до Плану відшкодування витрат, який є невід'ємною частиною Договору, Відповідачем залишилися невиплаченими лізингові платежі (не враховуючи лізингові платежі за фактичне користування Об'єктом лізингу з березня 2015 року до травня 2015 року) з червня 2015 року до вересня 2018 року (включно). Відповідно Позивач був позбавлений можливості отримати дохід від здійснення своєї господарської діяльності у вигляді лізингових платежів за вказаний період (з червня 2015 року до вересня 2018 року (включно) в розмірі, який становить еквівалент у гривні 11923,20 доларів США). Однак, 25.09.2015 року транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі НОМЕР_2, було передано у повторний лізинг, що укладений з ОСОБА_2, та за Договором про фінансовий лізинг від 25.09.2015р. №00011462, вартість об'єкту лізингу становить 160987,50грн.. Станом на 15.09.2015 року, дата укладення повторного Договору про фінансовий лізинг, курс ПАТ «Креді Агріколь Банк» складав 21,598грн. за 1 (один) долар США. Таким чином, розмір упущеної вигоди складає 96529,77грн.. Та, розраховується 11923,20 х 21,598 = 257517,27грн. - 160987,50грн. = 96529,77грн. і підлягає сплаті Відповідачем на підставі п.12.9 Договору. Загальна сума збитків у вигляді упущеної вигоди з Відповідача підлягає стягненню у розмірі 106155,17грн.. Таким чином, через порушення своїх зобов'язань за Договором. Відповідач має відшкодувати Позивачеві збитки, що складаються із суми реальних збитків та упущеної вигоди (щомісячні платежі за фактичний час користування Об'єктом лізингу та різниця між вартістю Об'єкту лізингу та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат), що разом становить 146080,67грн.. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, п.8.2.1 Договору, у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу. Отже, за Договором передбачено нарахування штрафних санкцій (пені) протягом всього строку прострочення виконання зобов'язання, і загальна сума пені, що підлягає сплаті через невиконання грошових зобов'язань, складає 208,92грн. (кількість днів прострочення - 268, період нарахування пені - з 15.02.2015 по 09.11.2015, ставка пені згідно з Договором - 10%, розмір заборгованості - 2845,38грн.). Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Щодо розміру 3%, що підлягають сплаті відповідачем за невиконання грошових зобов'язань за Договором, то станом на 09.11.2015 року, Відповідачем не виконано наступні грошові зобов'язання, і загальна сума склала 62,68грн. (кількість днів прострочення - 268, період нарахування пені - з 15.02.2015 по 09.11.2015, сума прострочення - 2845,38грн.). Щодо розміру витрат від інфляційних процесів за Договором, то ці витрати нараховуються з урахуванням вимог законодавства, і розраховуються наступним чином: Інфляційні витрати = СІхСЗ, де СІ - сукупний індекс інфляції; х - знак множення; СЗ - сума заборгованості, при цьому, сукупний індекс інфляції розраховується наступним чином: СІ = (І1/100) х (І2/100) х (І3/100) … (Іх/100), де І1 - індекс інфляції за перший місяць; І2 - індекс інфляції за другий місяць. Отже, Відповідач зобов'язаний сплатити загальну суму втрат від інфляційних процесів через невиконання грошових зобов'язань за Договором, що складає 1004,42грн. (період прострочення - з 15.02.2015 по 09.11.2015, сума прострочення - 1720,79грн., сукупний індекс інфляції - 1,353). Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача становить 150202,07грн., та складається із основної суми заборгованості Відповідача перед Позивачем, збитків завданих Позивачеві Відповідачем, пені, 3% річних, неустойки та інфляційних витрат.

До судового засідання сторони не з'явилися, є належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи, клопотали про слухання справи за їх відсутності.

Представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Надали пояснення на заперечення відповідача, та зазначають, що відповідач за нормами ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (твердження відповідача, що у січні та лютому 2015р. за станом здоров'я не міг займатися своєю діяльністю та сплачувати лізингові платежі). Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до позивача з приводу повідомлення про тимчасову втрату працездатності та неможливості виконувати свої зобов'язання за договором. Щодо неотримання відповідачем трьох платіжних вимог, які передували розірванню договору, то такі є безпідставними та не відповідають дійсності, і згідно п.п. 8.3, 8.3.1. позивачу не встановлений обов'язок щодо надсилання платіжних вимог, а лише встановлюється право позивача надіслати такі вимоги.

Представник відповідача надіслала заяву щодо проведення судового засідання у її відсутності, заявлені вимоги визнають частково, та просила врахувати обставини заявлені в поданому запереченні на позов. Відповідач не з'явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв не надходило, попередньо клопотав про слухання справи за участі представника. Подав заперечення, та вказує, що в силу зобов'язального права, відповідно до ЦК України, у позивача мається лише право вимагати відшкодування за січень та лютий 2015 року пені, 3% річних та інфляційні витрати. Інші заявлені вимоги не визнають, заперечуючи щодо їх задоволення, та вказує, що вимоги є не зовсім обґрунтованими та такими, що за наслідками судового розгляду даної справи підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 24.09.2013р. було укладено Договір, фінансового лізингу №00008643, за умовами якого позивач (лізингодавець) узяв на себе зобов'язання відповідно до специфікації та умов, передбачених у договорі фінансового лізингу, передати предмет лізингу транспортний засіб типу VW Caddy Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, визначених цим Договором. На виконання умов зазначеного Договору позивач передав, прийняв предмет лізингу. У січні 2015 року та у лютому 2015 року, за станом здоров'я, не мав змоги займатися своєю діяльністю та відповідно сплачувати лізингові платежі, про що було повідомлено лізингодавця. 11.03.2015 року, в рахунок погашення лізингових платежів, перерахував 7000,00грн., а вже 12.03.2015 року, отримав вимогу про односторонню відмову ТОВ «Порше лізинг Україна» від договору та повернення об'єкту лізингу. У травні 2015 року, знову перерахував 8000,00грн., намагаючись увійти в графік. Права та обов'язки сторін за договором фінансового лізингу детально визначені у статтях 10, 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг», зокрема, лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом випадках та умовах договору. Пунктом 12.6.1. укладеного договору передбачено одностороння відмова позивача від договору в разі виконання ним вимог п. п. 8.3, 8.3.1 щодо надіслання трьох платіжних вимог, яка жодна отримана не була і підтверджуючих даних про їх отримання немає. Була отримана лише вимога про односторонню відмову від договору. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням зобов'язання за договором фінансового лізингу №00008643 від 24.09.2013 року щодо сплати лізингових платежів за січень 2015 року та лютий 2015 року, а також, неправомірною поведінкою. Позивач, відповідно до ст. ст. 655, 653 ч.2, ч.4 ЦК України, не має права вимагати заборгованість за договором, оскільки він в односторонньому порядку розірвав договір та повернув спірний предмет за договором лізингу. Позивач вимагає відшкодування в якості збитків витрати на юридичний супровід в ході вилучення об'єкта лізингу, виконавчого провадження та судовий розгляд. Заявлена до сплати сума витрат на оплату юридичних послуг не є збитками, як зазначено у Інформаційному листі Вищого господарського суду, а саме, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст.623 Цивільного кодексу України та ст.224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства. Факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. У вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Заявлені вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базується на розрахунку можливого прибутку від курсу долара та дії договору до вересня 2018 року. Такі розрахунки є непевними, крім того, припинення дії договору, виключно ініціатива позивача. Належних та допустимих доказів неправомірної поведінки відповідача, не надано. Наявний лише факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором лізингу у січні 2015 року та лютому 2015 року. Проте, намагався увійти в графік лізингових платежів, сплативши 15000,00грн., однак позивач відмовився в односторонньому порядку від дії договору.

Відповідно до ч.2 ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на вище викладене, з урахуванням положень ст.74, ст. ст. 69, 27, 31, 10, 6, 5, 3, 1 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду заявлених позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00008643 від 24.09.2013р., за відсутності сторін.

Відповідно до п.9, п.10, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009р. №5, з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування). Вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи. При з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, врахувавши доводи позивача, думку представника позивача, заперечення відповідача, думку представника відповідача, що викладені письмово, та вивчивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Відповідно до загальних положень цивільного процесуального законодавства суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, та лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг" №723/97 від 16.12.1997 року.

Судом встановлено, що 24.09.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», позивачем у справі, та ОСОБА_2, відповідачем у справі, укладено Договір про фінансовий лізинг №00008643.

За умовами вказаного договору, позивач зобов'язався передати у користування/розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб, типу VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, а лізингоодержувач, відповідач у справі, зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і щомісячно, шляхом здійснення платежів, відповідно до Договору, виплачувати лізингодавцю, позивачу в справі, лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 10646,82 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2661,71 доларів США.

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що відносини, які виникають, у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.806 Цивільного Кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

26.03.2015 року з ініціативи лізингодавця договір був припинений через часткову несплату лізингоодержувачем чергового лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 2845,38грн., з урахування того, що починаючи з 2014 року відповідач почав систематично порушувати умови договору щодо сплати щомісячний платежів, сплачуючи їх з порушенням встановлених строків.

Згідно ч.3 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Право лізингодавця відмовитися від договору лізингу передбачено частиною 2 статті 7 Закону №723/97 від 16.12.1997р., а наслідки розірвання - визначено статтею 10 цього Закону, зокрема пунктами 5 і 6, якими передбачено право лізингодавця стягнути з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону або договору.

Відповідно до п.12.6. договору про фінансовий лізинг, позивач має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт / відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення об'єкта лізингу, з підстав, що лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів - п.12.6.1 вказаного договору.

Згідно п.12.7. договору, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту, припинення дії договору, визначається ТОВ «Порше Лізинг Україна» у відповідному повідомленні/вимозі. Позивач надсилає лізингоодежувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту.

Надіслання лізингоодержувачу двох вимог щодо сплати в письмовій формі, як на те звертає увагу в своєму запереченні відповідач, відповідно до п.8.3. договору, є правом ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більше, ніж на 10 (робочих) днів, а не обов'язком.

Отже, факт розірвання договору про фінансовий лізинг №00008643 від 24.09.2013 року, що був укладений з ОСОБА_2, відповідачем у справі, є таким, що відбувся 26.03.2015 року, і не є предметом даного судового розгляду.

За нормами ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

У разі припинення дії договору, за змістом п.12.9 договору, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок впродовж десяти робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Лізингоодержувач зобов'язаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути об'єкт лізингу у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту. Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, Порше Лізинг Україна має право вилучити (повернути) об'єкт без попередньої згоди - п.13.1 договору. Та, за умовами п.13.5 договору, якщо Порше Лізинг Україна не може здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, Порше Лізинг Україна матиме право на вилучення об'єкта лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису.

Вбачається, що 12.03.2015 року відповідач отримав вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, та повинен був за умовами договору протягом десяти робочих днів, повернути об'єкт лізингу. Однак, об'єкт лізингу в добровільному порядку повернутий не був.

08.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. видано виконавчий напис нотаріуса №382 про повернення об'єкта лізингу.

27.04.2015 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47345874, щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса.

12.06.2015 року об'єкт лізингу, згідно акту вилучення у боржника предметів та передачі їх стягувачу, було повернуто лізингодавцю, позивачу у справі.

17.06.2015 року виконавче провадження за ВП №47345874 від 27.04.2015р. за постановою державного виконавця, закрито.

Згідно п.13.5 договору, лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені Порше Лізинг України у зв'язку з вилученням (поверненням) об'єкта лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов'язані з вилученням об'єкта лізингу.

Отже, вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача збитків за надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса - забезпечення підготовки і супровід вчинення виконавчого напису, забезпечення і супровід відкриття виконавчого провадження, здійснення заходів щодо розшуку майна; з надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, в розмірі 30025,50грн. + 6000,00грн. + 3900,00грн. = 39925,50грн., суд приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Вбачається, що вказані вище збитки є підтверджені матеріалами справи. Позивач враховуючи спеціалізацію на ринку з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором звертався до спеціалізованих організацій, зокрема, до ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» - договір про надання послуг з повернення майна (об'єкту лізингу) від 03.02.2011р., акт приймання-передачі наданих послуг №36 від 31.03.2015р., рахунок на оплату №92 від 31.05.2015р., платіжне доручення №50021824 від 02.04.2015р., акт приймання-передачі наданих послуг №43 від 30.06.2015р., рахунок на оплату №186 від 30.06.2016р., платіжне доручення №50000350 від 02.07.2015р., та поніс витрати в розмірі 30025,50грн. (1), до ТОВ «Юридична фірма Вернер» - договір про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р., додаткова угода №47 від 15.01.2013р. до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р., додаткова угода №206 від 10.08.2015р. до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р., заявка на надання юридичних послуг №252 до додаткової угоди №206 від 10.08.2015р. до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р., акт №879 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010р., рахунок фактура №882 від 09.11.2015р., платіжне доручення №50126254 від 26.11.2015р., та поніс витрати в розмірі 6000,00грн., а також до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з метою вчинення виконавчого напису - рахунок №22 від 08.04.2015р., платіжне доручення №50021927 від 10.04.2015р., рахунок-фактуру №00270553 від 09.04.2015р. - на суму 3900,00грн. (3).

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору - п.1 ч.1, сплата неустойки - п.3 ч.1, відшкодування збитків - п.4 ч.1, та інше.

У випадку прострочення платежів за Договором, згідно із п. 8.2. Умов лізингу, відповідач зобов'язався сплачувати штрафні санкції: пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна - еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку третю вимогу); компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Вищезазначені санкції підлягають виплаті упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги Порше Лізинг Україна, не зважаючи на можливе розірвання Контракту Порше Лізинг Україна.

Щодо стягнення договірної неустойки за порушення умов договору, то суд вважає, що до сплати з відповідача підлягає заявлена сума пені в розмірі, який визначений позивачем, а саме, 208,92грн., так як є доведеною та підтвердженою розрахунком, що міститься в матеріалах справи.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання відповідно до ст.549 ЦК України, та пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За матеріалами справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 62,68грн., відповідно до наведеного розрахунку, та інфляційні витрати в розмірі 1004,42грн., відповідно до наведеного розрахунку, які суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з відповідача у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань за договором про фінансовий лізинг. Так як, за своєю правовою природою, три проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання та можуть стягуватися поряд з пенею.

Боржник, за нормами ч.1 ст.623 ЦК України, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У частині стягнення збитків, з огляду на доведеність наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача, суд враховує положення ч.2 ст.614 ЦК України, щодо обов'язку відповідача у доведені факту відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, а також положення ч.2 ч.4 ст.623 ЦК України, щодо розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором і при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Судом під час розгляду справи, з урахуванням доводів відповідача щодо стану здоров'я, щодо проведення оплати із датами здійснення операцій - 11.03., 08.05.2015 року за договором, з направленням позивачем вимоги про сплату заборгованості і т.д. від 17.02.2015року, встановлено факт порушення відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу, що за приписами ст. ст. 610, 611 ЦК України та за умовами договору фінансового лізингу тягне за собою негативні правові наслідки для відповідача, а також склад цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяння збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків; вина відповідача.

Отже, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, та її відшкодування передбачено п.12.9 договору.

Посилання відповідача на те, що він звертався до позивача, та повідомляв про тимчасову непрацездатність та неможливість виконувати свої зобов'язання за договором, не підтверджені матеріалами справи.

З огляду на встановлене, суд вважає, що розмір упущеної вигоди, який нарахований позивачем, до стягнення з відповідача, а саме: 9625,40грн. = 3489,00грн. (частина щомісячного лізингового платежу за березень 2015р.) + 3248,88грн. (частина щомісячного лізингового платежу за квітень 2015р.) + 2887,52грн. (частина щомісячного лізингового платежу за травень 2015р.) - у виді несплачених щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу (1), 96529,77грн. = 11923,20 доларів США (дохід, який мав отримати позивач від здійснення своєї господарської діяльності у вигляді лізингових платежів з червня 2015р. до вересня 2018р., включно, в розмірі, що становить еквівалент у гривні - згідно плану відшкодування витрат) х 21,598грн. (курс за 1 (один) долар США на дату укладення повторного договору про фінансовий лізинг) = 257517,27грн. - 160987,50грн. (вартість об'єкту лізингу, за яким транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2012 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, було передано у повторний лізинг згідно договору про фінансовий лізинг від 25.09.2015р. №00011462, та укладений між позивачем та ОСОБА_2) (2), і складає розмір - 106155,17грн. та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Таким чином, через порушення своїх зобов'язань за договором, відповідач має відшкодувати позивачу збитки, що складаються із суми реальних збитків у розмірі 39925,50грн. + 106155,17грн. з упущеної вигоди, що разом становить 146080,67грн..

Крім того, відповідач на час подання позовної заяви, частково не сплатив лізинговий платіж за лютий 2015 року, і загальна сума невиконаних грошових зобов'язань - основна сума заборгованості складає 2845,38грн., що підлягає до стягнення.

Вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач встановлені договором фінансового лізингу умови не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 150202,07грн., з яких: 2845,38грн. - основна сума заборгованості; 146080,67грн. - збитки; 208,92грн. - пеня; 62,68грн. - 3% річних; 1004,42грн. - сума інфляційних втрат.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заборгованість та збитки за договором фінансового лізингу №00008643 від 24.09.2013 року, і задовольнити пред'явлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За частиною 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судові витрати позивача, в силу ст.88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню, в розмірі 2253,03грн..

На підставі вище викладеного та керуючись Законом України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 11, 22, 526, 549, 610, 611, 614, 623, 625, 629, 806 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009р. №5, ст. ст. 10, 58, 60, 88, 209, 212, 213, 214 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код 35571472, місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, б. 1В, офіс В) заборгованість та збитки за договором фінансового лізингу №00008643 від 24.09.2013 року, у розмірі 150202 (сто п'ятдесят тисяч двісті дві) грн. 07коп., з яких: 2845,38грн. - основна сума заборгованості; 146080,67грн. - збитки; 208,92грн. - пеня; 62,68грн. - 3% річних; 1004,42грн. - сума інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код 35571472, місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, б. 1В, офіс В) судові витрати у розмірі 2253 (дві тисячі п'ятдесят три) грн. 03коп. за сплату судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя Л. П. Синиця