ЄУН № 389/41/16-ц
Провадження № 2/389/16/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знамянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Знамянського міськрайонного центру зайнятості про зобовязання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, уточнивши вимоги якого просив суд зобовязати відповідача укласти з ним трудовий договір у письмовій формі на працевлаштування на робоче місце «Обжарювальник харчових продуктів» з 28.09.2015 року; стягнути з відповідача оплату вимушеного прогулу по день ухвалення рішення у даній справі; стягнути з відповідача 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтував наступним чином. Вказав, що перебуває на обліку у Знамянському міськрайонному центрі зайнятості, має статус безробітного з 08.10.2014 року по даний час.

23.09.2015 року направив до ТОВ «Агропродукт» заяву про прийняття його на роботу на вільне робоче місце, яка згідно поштового повідомлення отримана відповідачем 24.09.2015 року. В свою чергу, відповіді на вказану заяву до сих пір він так і не отримав.

За інформацією Знамянського міськрайонного центру зайнятості 28.09.2015 року на підприємстві зареєстровано вакансію обжарювальника харчових продуктів і знято її з реєстрації 01.10.2015 року. Відтак, вважає, що відповідачем необґрунтовано відмовлено йому у працевлаштуванні на вказану посаду, внаслідок чого він також мав вимушений прогул, який має бути оплачений відповідачем у розмірі середнього заробітку, починаючи з 28.09.2015 року і по день ухвалення судом рішення у даній справі.

Крім того, з відповідача на його користь також підлягає стягненню і моральна шкода, яка була йому завдана внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу, і полягає у позбавленні можливості забезпечення власного існування, порушенні життєвих звязків, втраті навиків роботи, необхідності докладання неймовірних зусиль для виживання.

Про порушення свого права позивач дізнався з відповіді Знамянського міськрайонного центру зайнятості від 10.11.2015 року про наявність та строки укомплектування вакансій в тому числі в ТОВ «Агропродукт».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача позов не визнав, вказуючи на його безпідставність. Відзначив, що дійсно підприємством 24.09.2015 року отримано заяву позивача про працевлаштування його на вільне робоче місце, у відповідь на яку 28.09.2015 року позивачу направлено листа із запрошенням прибути на підприємство для вирішення питання його працевлаштування. 29.09.2015 року на вакансію обжарювальника харчових продуктів за направленням Знамянського міськрайонного центру зайнятості прийнято іншу особу. Таким чином представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи також вказав на відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оглянувши Журнал реєстрації вихідної кореспонденції ТОВ «Агропродукт», дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як безробітний у Знамянському міськрайонному центрі зайнятості з 08.10.2014 року, отримував допомогу по безробіттю по листопад 2015 року. Зазначені обставини встановлено на підставі відповідної довідки Знамянського міськрайонного центру зайнятості (а.с. 12).

За інформацією Знамянського міськрайонного центру зайнятості щодо попиту на робочу силу в ТОВ «Агропродукт» 28.09.2015 року за № 0004 зареєстровано вакансію «Обжарювальник харчових продуктів», яка знята з реєстрація як така, що укомплектована 01.10.2015 року (а.с. 7).

З направлення на працевлаштування виданого Знамянським міськрайонним центром зайнятості на зазначене вище вільне робоче місце вбачається, що його видано ОСОБА_2, яку і прийнято на посаду «Обжарювальник харчових продуктів» з 29.09.2015 року.

У судовому засіданні також зясовано, що 23.09.2015 року позивачем на адресу ТОВ «Агропродукт» направлено заяву про прийняття його на роботу на вільне робоче місце із вказівкою про надання документів про особу, освіту, трудової книжки при особистому прийомі, медичної довідки при вирішенні питання про працевлаштування. Вказана заява отримана роботодавцем згідно даних відповідного поштового повідомлення 24.09.2015 року.

Листом від 28.09.2015 року за вих. № 130, ТОВ «Агропродукт» повідомляє ОСОБА_1 про наявність вакансії «Обжарювальник харчових продуктів» та запрошує звернутись до підприємства з паспортом, трудовою та медичною книжками. Позивач у судовому засіданні відзначив, що вказаного листа не отримував. Факт направлення такого листа підтверджено даними Журналу вихідної кореспонденції ТОВ «Агропродукт», оглянутого в судовому засіданні, прошитого і пронумерованого 01.05.2015 року.

Згідност.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів в тому числі осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір (наприклад, коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв'язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст.22 КЗпП.

При обгрунтованості позову суд рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу.

Якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч.2 ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує не тільки згоди працівника, а й власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до вимог статей 21, 22 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За загальним правилом, передбаченим статтею 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобовязаний предявити паспорт або інший документ, що засвідчує особу, трудову книжку. У випадках, передбачених законодавством, мають бути представлені також інші документи документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоровя тощо.

Аналіз чинного трудового законодавства дає можливість зробити висновок, що укладання трудового договору з конкретною особою є правом, а не обов'язком роботодавця (за виключенням випадків передбачених законодавством) й КЗпП України не містить норм, що зобов'язують роботодавця заповнювати вакантні посади або роботи негайно в міру їхнього виникнення.

Судом зясовано, що ОСОБА_1 не належить до переліку осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір.

Позивач звернувся до ТОВ «Агропродукт» з заявою про працевлаштування, яку направив поштою і яку отримано адресатом 24.09.2015 року, вакансія «Обжарювальник харчових продуктів» відкрита 28.09.2015 року і 29.09.2015 року за направленням Знамянського міськрайонного центру зайнятості укомплектована за рахунок іншої особи. За наведених обставин судом не встановлено факту відмови роботодавця у працевлаштуванні позивачу, як і загалом порушення його прав відповідачем. У будь-якому разі трудовий договір між сторонами міг бути укладений лише за умови особистої присутності позивача при представленні ним необхідних документів, а не автоматично за його заявою направленою поштою. Позивач до підприємства особисто з відповідним пакетом документів не звертався, відмови в укладенні трудового договору фактично не отримував. Листом ТОВ «Агропродукт» від 28.09.2015 року запрошений на підприємство для вирішення питання його працевлаштування.

Таким чином вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними як вимога щодо зобовязання відповідача укласти з ним трудовий договір, так і позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди як похідні від первісної позовної вимоги повязаної з відмовою у працевлаштуванні, для задоволення якої суд підстав не знайшов.

Законом України «Про судовий збір» передбачено пільги для позивачів у трудових спорах лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Разом з цим, ухвалою суду від 12.01.2016 року позивача звільнено від сплати судового збору. Відтак, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт» про зобовязання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова