Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Київпассервіс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до державного підприємства «Київпассервіс» (далі - ДП «Київпассервіс») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовувала вимоги тим, що 20 серпня 2012 року її було прийнято на роботу в ДП «Київпассервіс» на посаду провідного бухгалтера-ревізора контрольно-ревізійного відділу, з 21 серпня 2012 року вона переведена на посаду заступника начальника контрольно-ревізійного відділу на період виконання обов'язків генерального директора ОСОБА_4, а із 22 березня 2013 року переведена на посаду в. о. головного бухгалтера відділу централізованої бухгалтерії та фінансової звітності. Наказом від 16 червня 2014 року № 199-ос її звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку тимчасової роботи за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звільнення проведено без законної підстави, оскільки виконувана нею робота на посаді в. о. головного бухгалтера відділу централізованої бухгалтерії та фінансової звітності не була тимчасовою.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила поновити строк звернення до суду, пропущений у зв'язку із оскарженням звільнення в порядку адміністративного судочинства; визнати незаконним та скасувати наказ від 16 червня 2014 року № 199-ос про її звільнення, поновити на посаді в. о. головного бухгалтера ДП «Київпассервіс»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 56 484, 74 грн, премію за час вимушеного прогулу у розмірі 28 242, 37 грн, премію за час вимушеного прогулу відповідно до умов колективного договору у розмірі 19 800 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9 191, 85 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 950 грн та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої порушення трудових прав.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

При вирішенні справи судами встановлено, що наказом в. о. генерального директора ДП «Київпассервіс» ОСОБА_4 № 505-ос від 20 серпня 2012 року ОСОБА_3 прийнято на роботу в ДП «Київпассервіс»на посаду провідного бухгалтера-ревізора контрольно-ревізійного відділу, а наказом № 514-ос від 21 серпня 2012 року переведено за її згодою на посаду заступника начальника контрольно-ревізійного відділу із 21 серпня 2012 року на період виконання обов'язків генерального директора ДП «Київпассервіс» ОСОБА_4

Наказом генерального директора ДП «Київпассервіс» від 01 лютого 2011 року № 27-ос призначено ОСОБА_5 на посаду головного бухгалтера відділу централізованої бухгалтерії на період відпустки по вагітності та пологам ОСОБА_6

Наказом від 10 травня 2011 року № 244-ос продовжено тимчасову роботу ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера з 09 червня 2011 року по 22 лютого 2014 року.

У зв'язку зі вступом до шлюбу ОСОБА_5 згідно наказу від 20 лютого 2012 року вирішено змінити в усіх облікових даних прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_7.

Головному бухгалтеру ДП «Київпассервіс» ОСОБА_7 наказом № 50-в від 20 лютого 2012 року надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років без збереження заробітної плати.

19 вересня 2012 року ОСОБА_8 переведена на посаду в. о. головного бухгалтера на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_6 та відпустки по догляду дитини до трьох років ОСОБА_7 до фактичного виходу їх на роботу.

28 лютого 2012 року ОСОБА_3 переведено тимчасово на посаду в. о. головного бухгалтера на період щорічної основної відпустки ОСОБА_8 з 01 березня 2013 року по 20 березня 2013 року.

21 березня 2013 року в. о. головного бухгалтера ОСОБА_8 звільнилася і наказом № 101-ос від 22 березня 2013 року ОСОБА_3 переведено за її згодою на посаду в. о. головного бухгалтера відділу централізованої бухгалтерії та фінансової звітності з 22 березня 2013 року.

12 червня 2014 року ОСОБА_7, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, звернулася із заявою про припинення відпустки та надання їй дозволу до виконання своїх обов'язків.

Наказом № 258-в від 16 червня 2014 року визначено приступити з 17 червня 2014 року ОСОБА_7 головному бухгалтеру ДП «Київпассервіс» до виконання своїх службових обов'язків на повний робочий день.

На підставі наказу № 199-ос від 16 червня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку тимчасової роботи (дострокове припинення відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_7.).

Згідно вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відмовляючи у позові про поновлення на роботі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відбулося на законній підставі, оскільки трудові відносини сторін мали тимчасовий строковий характер, у зв'язку із закінченням цього строку внаслідок виходу на роботу працівника, обов'язки якого виконувала ОСОБА_3, трудовий договір обґрунтовано припинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, вимоги якої при звільненні дотримано із проведенням повного розрахунку та видачею трудової книжки.

Із такими висновками погоджується колегія суддів.

За змістом ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судами правильно визначено строковий характер виконання ОСОБА_3 роботи на посаді в. о. головного бухгалтера, оскільки постійність такої роботи виключається тим, що посада головного бухгалтера не була вакантною. Виконання обов'язків тимчасово відсутнього головного бухгалтера у зв'язку із перебуванням у декретній відпустці, у разі виходу його на роботу, передбачає припинення обов'язків працівника, що тимчасово виконував ці обов»язки.

Норми матеріального права судами застосовано правильно, процесуальних порушень не вбачається.

З урахуванням викладеного, у частині вирішення позову про поновлення на роботі судові рішення ухвалено згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 237№ КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За необґрунтованості позову про поновлення на роботі вимоги позивача про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 235, 237№ КЗпП України, безпідставні.

Відхиляються й доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що роботодавець не запропонував їй іншої роботи на підприємстві, оскільки такими обставинами позивач не обґрунтовувала незаконність свого звільнення та просила поновити її саме на посаду в. о. головного бухгалтера ДП «Київпассервіс».

Доводів на скасування оскаржуваних судових рішень у частині стягнення премії за час вимушеного прогулу у розмірі 28 242, 37 грн, премії за час вимушеного прогулу відповідно до умов колективного договору у розмірі 19 800 грн, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9 191, 85 грн та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 950 грн у касаційній скарзі не наведено, підстав для виходу за межі касаційної скарги немає, а тому судові рішення залишаються без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович