Номер провадження: 22-ц/785/7381/16
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 зобов'язати виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачу було надано однокімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 18,4 кв.м., на склад сім'ї дві особи: вона та чоловік - ОСОБА_4. Згодом у зазначеній квартирі були прописані їх діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Позивачка зазначила, що відповідач ОСОБА_4 з 2006 році не проживає у спірній квартирі, що підтверджується копією акту, складеного ЖЕО-1. На даний час їй не відомо місце його перебування.

З 2006 року позивачка з відповідачем не спілкується, ніяких відносин не підтримує. Оскільки відповідач є основним квартиронаймачем, то за правилами ст. 103 ЖК України позивачка без його згоди не може змінити договір найму житлового приміщення із оформленням особистих рахунків на власне ім'я, що стало підставою для звернення її до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарг, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано достатньо доказів для того, щоб визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, суду не відомі причини відсутності відповідача.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_4 як основному наймачу було надано однокімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 18,4 кв.м., на склад сім'ї дві особи: вона та чоловік - ОСОБА_4.

Згодом у зазначеній квартирі були прописані їх діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується довідкою «ЖЕО-№ 1»про склад сім'ї № 25 від 24.05.2016 року (а.с.5).

Як зазначила позивачка, відповідач ОСОБА_4 за власним бажанням виїхав з квартири та з 2006 році в ній не проживає, та на даний час їй не відоме його місце перебування, що підтверджується актом від 04.05.2016 року. Вказана квартира не приватизована та належить міській раді.

Колегія суддів звертає увагу, що даний акт був складений зі слів сусідів, які повідомили, що наймач квартири ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з 2006 року, та вказаний акт не засвідчено належним чином «ЖЕО-№ 1» (а.с.6). Інших доказів позивачкою до суду надано не було.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, на яку посилається позивачка як на підставу обґрунтування позову передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Дані статті стосуються збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми наймачами житла в державному житловому фонді.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як вже було зазначено вище позивачкою не було надано достатньо доказів, для задоволення її позовних вимог.

Посилання позивачки на акт від 04.05.2016 року, як на єдиний доказ відсутності відповідача у спірній квартирі більше 10 років, не може бути підставою для задоволення її позову. Крім того, як вже було зазначено, акт складений зі слів сусідів.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки останньою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Так як вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку є похідними від вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні і у цій частині.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення про відмову у заявлених позовних вимогах, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко