Справа №490/8707/13-ц 31.10.2016 31.10.2016 31.10.2016
Провадження №22-ц/784/2190/16
Категорія - 27 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк» або Банк) до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установила:

29 липня 2013 року ПАТ «Альфа Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 26 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № SME0012016-1, за яким останній отримав кредит в сумі 1 432 020 грн. 28 коп. строком на 64 місяці зі сплатою 15 % річних.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань того ж дня між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладені окремі договори поруки.

Посилаючись на порушення відповідачами кредитних зобов'язань та утворення заборгованості, яка станом на 23 липня 2013 року складає 2 209 490 грн. 05 коп., з якої: 1 302 420 грн. 28 коп. за кредитом, 730 574 грн. 76 коп. - за відсотками та 176 495 грн. 01 коп. пені, Банк просив достроково стягнути в солідарному порядку з відповідачів зазначену кредитну заборгованість, а також з поручителів пеню в розмірі 18 187 грн. 48 коп. з кожного.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2016 року позов Банку задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором у сумі 2 209 490 грн. 05 коп., з якої: заборгованість за кредитом 1 302 420 грн. 28 коп., за відсотками 730 574 грн. 76 коп., пені 176 495 грн. 01 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором у сумі 2 209 490 грн. 05 коп., з якої: заборгованість за кредитом 1 302 420 грн. 28 коп., за відсотками 730 574 грн. 76 коп., пені 176 495 грн. 01 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» пеню в розмірі 18 187 грн. 48 коп. з кожного.

-2-

Стягнуто з відповідачів на користь банку судовий збір в розмірі 1 147 грн. з кожного.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на те, що справа підлягала розгляду в третейському суді, а не в порядку цивільного судочинства, просила заочне рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а заочне рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягала розгляду в суді, між сторонами існували договірні відносини, умови якого відповідачі порушили, а тому повинні відповідати за неналежне виконання зобов'язання і нести негативні наслідки таких дій, у зв'язку з тим достроково стягнув заборгованість за кредитом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та розділу 5.1 умов кредитного договору, позикодавець має право вимагати дострокового повернення усієї частини кредитних коштів та відсотків, що залишилися у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики, та пені.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено рамкову угоду №SMERS01755, та того ж дня укладено договір про надання траншу № SME0012016-1 (а.с. 7-18).

Згідно вказаної вище рамкової угоди №SMERS01755 від 26 листопада 2009 року, Банк надав ОСОБА_4 кредитні продукти у межах строку, що становить 64 місяців з дати укладення даної угоди, та в загальному розмірі, що визначений п.1.2 даної угоди, та на умовах кредитування позичальника. За договором про надання траншу № SME0012016-1 від 26 листопада 2009 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4, банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 1 432 020 грн. 28 коп. на строк користування до 15 березня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних (а.с.36).

Сторони в п. 3.6. цього договору передбачили, що у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів, за користування кредитом та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь кредитора пеню, яка встановлюється в розмірі 0,5 відсотків від суми прострочених зобовязань за кожен календарний день прострочення.

-3-

26 листопада 2009 року між ПАТ «Альфа- Банк» та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладені (окремо з кожним) договори поруки № SMERS01755/7 та № SMERS01755/8 (а.с.19-22). Згідно п.п 1.1 цих договорів поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, які виникають з умов вищезазначених рамкової угоди та договору про надання траншу в повному обсязі цих зобов'язань, незалежно від отримання або неотримання Вимоги кредитора про погашення кредитного договору. Поряд з цим, сторони договору встановили, що поручитель, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобовязань за цим Договором, виплачує кредитору пеню за кожен день прострочення виконання зобовязань, в розмірі 0,5 % від загальної суми заборгованості позичальника за кредитним договором (п.2.2. договорів поруки).

Починаючи з квітня 2010 року позичальник неналежно виконував умови договору, в звязку з чим виникла прострочена заборгованість. Вимога Банку від 11 липня 2013 року про погашення простроченої заборгованості залишена відповідачами без задоволення (а.с.53-60).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, уся заборгованість станом на 23 липня 2013 року, яку позивач просив стягнути достроково, становила 2 209 490 грн. 05 коп., з якої : 1 302 420 грн. 28 коп. за кредитом, 730 574 грн. 76 коп. - за відсотками та 176 495 грн. 01 коп. пені. Заборгованість поручителів зі сплати пені, згідно п. 2.2. договорів поруки, складала 18 187 грн. 48 коп. з кожного (а.с. 37-52)

Доказів на спростування вказаної заборгованості ОСОБА_3 не надала та її розмір не оспорювала.

За такого, на підставі ст.ст. 525, 526, 553-554 ЦК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про дострокове стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_4 та окремо з кожного із поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_3 станом на 23 липня 2013 року заборгованих за кредитним договором грошових сум.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що справа підвідомча третейському суду є необґрунтованими.

Умовами кредитного договору та договорів поруки передбачено судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з даним договором, в тому числі розгляд і вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту.

З матеріалів справи вбачається, що цільове призначення кредиту за даним договором - повернення заборгованості позичальника за кредитними договорами: № SME0005089 від 23 жовтня 2007 року у розмірі 283 165 грн. 91 коп., № SME0001994 від 06 липня 2007 року в розмірі 102 460 грн. 89 коп. та за договорами про надання траншу: № SME0011135 від 01 квітня 2008 року, в розмірі 803 938 грн. 98 коп., № SME0012016 від 22 квітня 2008 року, в розмірі 232 854 грн. 50 коп., укладеними між кредитором та позичальником, та інші цілі (а.с.9).

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-VI від 03 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

-4-

Як встановлено ОСОБА_4, як споживач послуг банку, отримав кредит на власні потреби, з метою погашення своїх боргів.

Отже, установивши, що позичальник ОСОБА_4 є споживачем послуг банку і спір виник щодо заборгованості за кредитом цільове використання якого є погашення власних боргів позичальника, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що така справа не підвідомча третейському суду в силу положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та підлягала розгляду судом.

За такого, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_6