У х в а л а

іменем україни

14 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 23 липня 2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 001-20036-230707 відповідно до умов якого, банк відкрив відповідачу картковий рахунок № 5712 , випускає та надає платіжну картку а також ПІН-код до картки та відкриває кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн та на день укладення договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 25 008 грн та один раз на місяць банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається.

Відповідно до умов договору кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій передбачених договором та держатель картки зобов'язаний щомісячно в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованість за овердрафтом, яка виникла за попередній місяць, сплачувати всю суму процентів.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 31 липня 2015 року у неї виникла заборгованість перед банком на суму 22 870 грн 93 коп., яку банк і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 22 870 грн 93 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 липня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 001-20036-230707 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 25 008 грн., який банком розраховується самостійно та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. умов цього договору сторони встановили процентну ставку з 01 серпня 2008 року, 20,99% щомісячно, 2,99 % плати за обслуговування кредитного залишку та 7% від суми простроченої заборгованості ( а.с.3).

Як вбачається із матеріалів справи, за вказаним кредитним договором відповідачем було отримано в банку чотири платіжні картки, строк дії яких закінчувався відповідно: 30 квітня 2009 року, 30 квітня 2013 року, 30 листопада 2013 року та по останній кредитній картці строк дії закінчується 30 червня 2016 року.

Із наданого банком розрахунку, станом на 31 липня 2015 року відповідач має прострочену заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 013 грн 11 коп., строкову заборгованість за тілом кредиту 10 516 грн 52 коп., заборгованість за відсотками яка виникла у відповідача з 05 травня 2014 року у сумі 8 341 грн 30 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що по останній кредитній картці строк дії закінчується 30 червня 2016 року, ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотківне виконує, відповідно до наведених норм матеріального права, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості.

Доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова