У х в а л а

іменем україни

28 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Райозерської сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_3, третя

особа - Оржицька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), що розташована на території Райозерської сільської ради Оржицького району Полтавської області. За життя ОСОБА_4 склав на ім'я позивачів заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів їм. Позивачі протягом шести місяців не звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки про існування заповіту їм не було відомо, заповіт у сільській раді отримали лише 18 серпня 2014 року. Позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про намір прийняти спадщину, але отримали від нього відмову. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с. 126).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Райозерської сільської ради Оржицького району Полтавської області від 4 грудня 1996 року ОСОБА_4 заповів усе належне йому майно і все те на, що за законом буде йому належати, ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с. 6). Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року встановлено факт належності ОСОБА_1 вказаного заповіту (а.с. 97).

За інформацією Райозерської сільської ради Полтавської областівід 2 квітня 2015 року № 02-26/74 за ОСОБА_4 обліковується земельний пай за № 495 площею 4,3 га, що розташована на території Райозерської сільської ради Полтавської області (а.с. 96).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом у 2014 році.

13 жовтня 2014 року державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з пропуском строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 7).

Судом також установлено, що 13 листопада 2001 року ОСОБА_3 зверталася до Оржицької державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 34), однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки були відсутні документи на підтвердження родинних відносин між нею та ОСОБА_4

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17 липня 2014 року встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як між батьком та дочкою (а.с. 33).

29 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнанні поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, несприятливі погодні умови.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивачами не надано суду доказів, що свідчать про об'єктивні непереборні, істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій, що пов'язані з прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4

Крім того, позивачем ОСОБА_2 взагалі не надано суду доказів на підтвердження того, що її права були невизнані, оспорені чи порушені. Матеріали справи не містять відомостей про те, що вона зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, суди дійшли правильного висновку про те що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими.

Також суди правильно вказали, що спосіб захисту цивільних прав та обов'язків, обраний позивачами, не відповідає положенням ст. 550 ЦК УРСР, які необхідно застосовувати до спірних правовідносин.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у

цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
О.І. Євтушенко О.М. Ситнік