Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», відділу державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції в Миколаївській області, ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг групп»), відділу державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції в Миколаївській області (далі - ВДВС Кривоозерського РУЮ), ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Позивачка посилалась на те, що їй на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. На виконанні відділу державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції в Миколаївській області знаходилося виконавче провадження з примусового виконання рішення Кривоозерського районного суду від 04 квітня 2011 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та судових витрат, всього на суму 132 745 грн 49 коп.

У порядку примусового виконання вищевказаного рішення суду старшим державним виконавцем ВДВС Кривоозерського РУЮ МаріяшкоО.О. 06 лютого 2012 року винесено постанову про відкриття провадження та 08 лютого 2012 року складено акт опису та арешту належного їй майна, який є незаконним, оскільки в акт внесено неправдиві відомості, що було підтверджено вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2014 року.

На підставі акта, складеного державним виконавцем, житловий будинок на прилюдних торгах 30 липня 2012 року було відчужено ОСОБА_4 Оскільки угода відбулась на підставі незаконного документа, вона не може вважатись законною та повинна бути визнана недійсною. Також при реалізації майна порушено порядок проведення торгів. Повторні торги проведені непрозоро, менш ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів.

Враховуючи вказане, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що позивачці, на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2007 року належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

07 березня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала 100 тис. грн строком до 07 березня 2018 року під 15,75 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором вона в той же день уклала іпотечний договір, за яким передала в іпотеку банку, за згодою свого чоловіка, вказаний житловий будинок.

Рішенням Кривоозерського районного суду від 07 квітня 2011 року на користь вказаного банку з ОСОБА_3 стягнуто 131 303 грн 96 коп. заборгованості за кредитним договором і судові витрати, а всього 132 745 грн 49 грн.

06 лютого 2012 року ВДВС Кривоозерського РУЮ за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення суду.

08 лютого 2012 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, до якого включено житловий будинок № 8 по вул. Миру в смт Криве Озеро Миколаївської області.

14 травня 2012 року ВДВС Кривоозерського РУЮ уклав договір з ТОВ «Укрспецторг групп», згідно з умовами якого доручив останньому виконання дій, пов'язаних із реалізацією арештованого нерухомого майна.

Торги призначалися неодноразово.

Так, призначені на 06 червня 2012 року перші прилюдні торги та призначені на 04 липня 2012 року другі торги не відбулися в зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців. Після повторної уцінки майна чергові торги призначено на 30 липня 2012 року, на яких і було продано житловий будинок.

За результатами прилюдних торгів їх переможцем став ОСОБА_4, який придбав вказаний житловий будинок за 48 200 грн. Йому було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 квітня 2013 року.

Позивачка після проведення торгів зверталася до суду з позовом про визнання публічних торгів такими, що не відбулися.

Рішенням Кривоозерського районом суду Миколаївської області від 17 квітня 2013 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2013 року рішення суду першої інстанції разом із додатковим рішенням скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що публічні торги іпотечного майна проведені з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку їх організації та проведення, а законні права та інтереси позивачки не порушені.

13 лютого 2014 року вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області державний виконавець Маріяшко О.О., який 08 лютого 2012 року склав акт опису і арешту майна (будинку), засуджений за ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України. За вироком вказану особу засуджено за те, що він у вказаний акт вніс завідомо неправдиві відомості про присутність боржника ОСОБА_3 при проведенні опису та арешту майна та залучення двох понятих, яких фактично не було, а також вчинив рукописні записи від їх імені.

24 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви позивачки про перегляд рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, якими позивачка вважала встановлений вироком суду факт внесення до акта опису та арешту майна державним виконавцем завідомо неправдивих відомостей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів порушення порядку проведення торгів під час реалізації майна та порушення законних прав та інтересів позивачки під час проведення прилюдних торгів.

Правовідносини з реалізації арештованого майна регулюються Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про порядок проведення виконавчих дій та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції від 15 грудня 1999 року № 74/5).

Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням.

Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 15 січня 2014 року у справі № 6-148цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Виходячи з вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна, який оформлюється відповідним актом, застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на публічних торгах продано майно, що належало позивачці на підставі права власності, для виконання рішення суду.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції правильно виходили з того, що сам по собі акт опису і арешту майна з неправдивими відомостями не може бути підставою для визнання угоди недійсною. В свою чергу, позивачка реалізувала надані їй законом права щодо притягнення винної особи до відповідальності.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність належних та допустимих доказів порушення порядку проведення торгів під час реалізації майна та порушення законних прав та інтересів позивачки під час проведення прилюдних торгів.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана