Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

694/1397/15-ц

2/694/66/16

22.03.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д.І.

при секретарі Матвієнко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського підприємства теплових мереж про усунення порушень прав споживача житлово - комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідач, комунальне підприємство Звенигородське підприємство теплових мереж Звенигородської міської ради, як виконавець житлово-комунальних послуг не забезпечує своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, взяті на себе зобов`язання із настанням холодів в період опалювального сезону в прохолодні та морозні дні і ночі постійно тривалий час не виконує, в теплоносіях замість постачання пари постачає лише підігріту воду, температура в житлових приміщеннях квартири №49, розташованої на найвищому п`ятому поверсі п`ятиповерхового 70-ти квартирного житлового будинку № 2 по вул. Кримського м. Звенигородка із встановленими європластиковими вікнами, європластиковими дверима, європластиковими вікнами на лоджії і на балконі, лише+16 град.С +17 град., що набагато нижче ніж нормативна, в час, коли зовнішня температура біля будинку складає від -2 град.С до -5 град.С, а з пониженням зовнішньої температури біля будинку, опускається до +14 град. С, що не забезпечує показники температур в житлових приміщеннях, як передбачено національними стандартами. Крім того, відповідач в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» відмовляється укласти із позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором із зазначенням додаткових умов. Також відповідач відмовляється провести повірку теплолічильника, встановленого на вводі двох п`ятиповерхових 70 та 30 квартирних житлових будинків по вул. Кримського, 2 та вул. Піонерській,14, м. Звенигородка, Черкаської області. Вказує, що комунальне підприємство Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради відмовилось надати рішення Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яким було оштрафовано комунальне підприємство на 10 тис. грн. за зловживання монопольним становищем по матеріалах перевірки в 2013 р. Зазначає, що при розрахунку тарифів на послуги з центрального опалення на 2012 р. було необґрунтовано включені прямі витрати, загально виробничі витрати, адміністративні витрати. Оскільки такі дії завдали шкоди інтересам споживачів, Черкаське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України зобов`язало комунальне підприємство Звенигородського підприємства теплових мереж припинити порушення та привести тарифи у відповідність до вимог законодавства. Також вказує, що відповідач має заборгованість перед споживачем ОСОБА_1 в сумі 711,74 грн., що підтверджується рішенням Звенигородського районного суду від 06.05.2010 р.

Позивач з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог (останні в редакції заяви від 21.03.2016 р.) просить суд:

- визнати безпідставним та незаконним нарахування комунальним підприємством Звенигородське підприємство теплових мереж Звенигородської міської ради споживачу ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.10.2012 р. по 01.03.2015 р. в сумі 3181,00 грн. за завищеними тарифами, встановленими з 01.02.2013 р. та затвердженими рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 406 від 29.12.2012 р.;

- зобов`язати комунальне підприємство Звенигородське підприємство теплових мереж Звенигородської міської ради провести перерахунок проведеного нарахування по площі з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на виконання рішення Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72 від 26.09.2013 р. про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу в розмірі 10000 грн. за завищення тарифів на опалення та зловживання монопольним становищем;

- зобов`язати комунальне підприємство Звенигородське підприємство теплових мереж Звенигородської міської ради надати виконавчому комітету Звенигородської міської ради на затвердження обґрунтовані розрахунки тарифів на послугу з централізованого опалення на виконання рішення Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72 від 26.09.2013 р. про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу в розмірі 10000 грн. за завищення тарифів на опалення та зловживання монопольним становищем;

- визнати відсутність договірних відносин між ОСОБА_1 та комунальним підприємством Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради у сфері надання житлово-комунальних послуг з централізованого теплопостачання квартири № 49 розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового 70-ти квартирного житлового будинку по вул. Кримського, 2 м. Звенигородка Черкаської області, що є порушенням вимог ст. 19 та ст. 29 Закону України «По житлово-комунальні послуги»;

- визнати незаконною відмову комунального підприємства Звенигородське підприємство теплових мереж Звенигородської міської ради періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки теплолічильника АКВА-МРТ №1629, встановленого на вході житлових будинків пятиповерхових 70-ти квартирного по вул. Кримського, 2 та 30-ти квартирного по вул. Піонерській, 14 м. Звенигородки, який здійснюється за рахунок підприємств, які надають послуги з теплопостачання в порушення вимог п.3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Вказала, що дані вимоги є безпідставними, необгрунтованими, стосовно вимоги про проведення повірки теплолічильника зазначила, що вказаний засіб обліку з 2008 року перебуває у несправному стані та всі інші мешканці вказаних будинків, окрім позивача, хочуть сплачувати за тепло по фактичній площі, а не згідно показів лічильника. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Стосовно вимоги про визнання безпідставним та незаконним нарахування Звенигородським підприємством теплових мереж Звенигородської міської ради споживачу ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.10.2012 р. по 01.03.2015 р. в сумі 3181,00 грн. за завищеними тарифами, встановленими з 01.02.2013 р. та затвердженими рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 406 від 29.12.2012 р., слід зазначити наступне.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року було задоволено позов Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за теплову енергію та стягнуто з останнього 3181,00 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію (справа № 694/732/15-ц). Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 5 листопада 2015 року.

Фактично вимога про визнання безпідставним та незаконним нарахування заборгованості на суму 3181,00 грн. зводиться до незгоди позивача з рішенням суду у справі № 694/732/15-ц, яке набуло чинності, та вимогою до переоцінки доказів у вказаній справі. Рішення у справі № 694/732/15-ц має преюдиціальне значення для суду у вирішенні цієї справи. Відтак вказана вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги про зобов`язання Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради провести перерахунок проведеного нарахування по площі з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на виконання рішення Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72 від 26.09.2013 р. про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу в розмірі 10000 грн. за завищення тарифів на опалення та зловживання монопольним становищем, то така вимога задоволенню також не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, останнім було проведено перерахунок населенню плати за опалення згідно рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 374 від 13.11.2013 р. на виконання рішення № 72 адміністративної комісії Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 26.09.2013 р. Вказані обставини підтверджуються Наказом № 40 Звенигородського підприємства теплових мереж від 15.11.2013 р., листом № 504 від 27.11.2013 р., листом № 654 від 09.11.2015 р. на ім`я позивача, поясненнями відповідача по коригуванню тарифів від 27.11.2013 р. №504. Крім того, перевірка правильності здійснення нарахувань за спожиту теплову енергію позивачем здійснювалася при розгляді справи № 694/732/15-ц, і зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати за опалення буде протирічити висновкам суду у вищевказаній справі. Суд відзначає, що питання про наявність або відсутність боргу позивача перед відповідачем, правильність його розрахунку, застосування при визначенні суми боргу належних тарифів є фактичними обставинами, які встановлені судом у справі № 694/732/15-ц.

Стосовно вимоги про зобов`язання Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради надати виконавчому комітету Звенигородської міської ради на затвердження обґрунтовані розрахунки тарифів на послугу з централізованого опалення на виконання рішення Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72 від 26.09.2013 р. про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу в розмірі 10000 грн. за завищення тарифів на опалення та зловживання монопольним становищем слід зазначити наступне.

Статтями ч. ч. 1, 3, 4 ст. 10, ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов'язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов'язаних осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з відсутністю факту порушення відповідного права.

Позивач, заявляючи вищевказану вимогу до відповідача, не надав суду жодного письмового доказу того, що до звернення до суду його будь-яке право було порушено саме ненаданням відповідачем виконавчому комітету Звенигородської міської ради на затвердження обґрунтованих розрахунків тарифів на послуги з централізованого опалення. Більш того, матеріалами справи спростовуються такі твердження позивача, оскільки, як вбачається з рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 374 від 13.11.2013 р. «Про корегування тарифів на послуги з теплопостачання для населення», такі тарифи були затверджені саме на виконання рішення Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72 від 26.09.2013 р.

Таким чином, в порушення наведених норм позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в даному випадку мало місце порушення прав позивача з боку відповідача, а відтак суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Вимога про визнання відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та Звенигородським підприємством теплових мереж Звенигородської міської ради у сфері надання житлово-комунальних послуг з централізованого теплопостачання квартири № 49 розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового 70-ти квартирного житлового будинку по вул. Кримського, 2 м. Звенигородки Черкаської області, що є порушенням вимог ст. 19 та ст. 29 Закону України «По житлово-комунальні послуги», також задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідач є виробником теплової енергії, яка постачається в т.ч. і для централізованого опалення квартири позивача, що не оспорюється сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обов'язкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обов'язковою умовою щодо виникнення прав та обов'язків сторін такого правочину.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Твердження позивача, що він не перебуває у договірних відносинах з відповідачем, оскільки договір між ними не підписано, суд оцінює критично. Сам по собі факт не підписання договору у вигляді цілісного документу ще не свідчить про відсутність відносин, оскільки між сторонами можуть виникати фактичні договірні відносини.

Позивач не здійснив дії щодо припинення опалення належного йому житла, як це передбачено п.п. 23 - 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, крім того судовим рішенням у справі № 694/732/15-ц встановлено, що йому надаються вказані послуги та нараховується оплата за їх надання.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, вбачаються фактичні договірні відносини між сторонами щодо надання послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, визнання відсутності договірних відносин не передбачене серед способів захисту цивільних прав та інтересів. В судовому засіданні не було встановлено факту договірного погодження сторонами таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Стосовно вимоги про визнання незаконною відмови Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки теплолічильника АКВА-МРТ №1629, встановленого на вході житлових будинків пятиповерхових 70-ти квартирного по вул. Кримського, 2 та 30-ти квартирного по вул. Піонерській, 14 м. Звенигородки, який здійснюється за рахунок підприємств, які надають послуги з теплопостачання в порушення вимог п.3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1314-VII від 05.06.2014 року , що є чинним на час розгляду справи, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, які є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок субєктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Разом з тим позивач ставить питання про проведення повірки теплолічильника АКВА-МРТ №1629, встановленого на вході житлових будинків пятиповерхових 70-ти квартирного по вул. Кримського, 2 та 30-ти квартирного по вул. Піонерській, 14 м. Звенигородки, тобто провести повірку не квартирних засобів обліку, а будинкових засобів обліку. При цьому позивачем не доведено, що саме він є власником вказаного засобу вимірювальної техніки або ж він є уповноваженою власниками (балансоутримувачами) особою. Позивачем не зазначено, чи перебуває вказаний теплолічильник у спільній власності співвласників квартир вказаних житлових будинків, чи його передано на баланс відповідного комунального підприємства чи об`єднання співвласників житлового будинку. При цьому судом враховано, що інші мешканці вказаних будинків сплачують за спожиту теплову енергію згідно площі, оскільки зазначений засіб теплового обліку непридатний для використання з 2008 року.

Відтак вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, такі не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

За такого рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,16, 19, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, ст. ст. 15, 16, 261, 901 ЦК України, 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Звенигородського підприємства теплових мереж Звенигородської міської ради про усунення порушень прав споживача житлово - комунальних послуг - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 28 березня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя Д. І. Сакун