Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1331/15-ц

номер провадження 2/695/43/16

18 березня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

при секретарі Розпутній І.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом СТОВ «Прогрес» до ОСОБА_3 про поновлення договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

СТОВ «Прогрес» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Свою заяву позивач пояснює тим, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, площею 2,8119 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Богуславецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області. 09.02.2009 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на пять років, починаючи від дня його державної реєстрації, яка була здійснена 06.04.2009 року, терміном дії до 31.12.2014 року. Пунктом 8 договору передбачено переважне право орендаря на поновлення строку дії договору на новий строк.

Для здійснення ротації основної сівозміни, СТОВ «Прогрес» було здійснено мульчування, дискування, внесення безводного аміаку, оранка вищевказаної земельної ділянки. У лютому 2015 року орендар СТОВ «Прогрес» звернулося до ОСОБА_4 з пропозицією укласти додаткову угоду, однак відповідач відмовився від продовження договору, тому 23.03.2015 року позивачем було направлено вимогу про відшкодування витрат на підготовку земельної ділянки в сумі 4810,00 грн. Оскільки відповідач заперечує і проти сплати даних коштів, то це вказує на продовження попередніх договірних відносин.

У звязку з викладеним СТОВ «Прогрес» просило визнати за ним право на поновлення і продовження терміну дії договору оренди землі від 09.02.2009р., визнати поновленим і продовженим договір оренди, визнати укладеною додаткову угоду на умовах, зазначених СТОВ «Прогрес», зобовязати ОСОБА_4 підписати (укласти) договір і зареєструвати у встановленому порядку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що 06 квітня 2009 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, терміном дії до 31.12.2014р. Оскільки від відповідача не надійшло письмової заяви про відмову у продовженні договору оренди, то у березні 2015 року позивач далі почав користуватись вказаною земельною ділянкою. У березні-квітні 2015 року проводилась сівозміна та підготовка до посівної, весняно-польових робіт. Позивач пропонував відповідачу інші умови, але останній відмовився продовжувати оренду землі. Позивач зазначав, що земельна ділянка відповідача визначена схематично, а не в натурі.

В ході судового розгляду представник позивача збільшив позовні вимоги та просив, окрім заявлених раніше вимог, стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальних збитків 4810,00 грн., а також упущену вигоду в сумі 46499,81 грн.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні, яке відбулось 03.09.2015р. пояснив, що земельна ділянка, що належить відповідачу ОСОБА_3, знаходиться в полі №5, на ній проводились осінні польові роботи восени 2014 року, та весінні польові роботи у березні 2015 року. Було здійснене як поліпшення земельної ділянки, так і підготовка її для гарного врожаю. Зазначив, що відповідачем були виставлені межові знаки після того, як ділянка була готова під посів. Шкоди товариству не було завдано і товариство нікому не завдало.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував, що 30.06.2014 року він направляв повідомлення СТОВ «Прогрес» про те, що договір оренди земельної ділянки він не має наміру продовжувати на новий термін, так як бажає обробляти свою земельну ділянку самостійно. Оскільки він повідомив СТОВ «Прогрес» за 6 місяців до закінчення терміну дії договору підстав для продовження договору немає. Зазначив, що землевпорядна організація визначила межі його земельної ділянки, яку він почав з березня місяця 2015 року самостійно обробляти.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову і просив відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

09.02.2009 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, за яким ОСОБА_3 надав в оренду СТОВ «Прогрес» земельну ділянку, яка належить йому на праві приватної власності, площею 2,8119 га, яка розташована на території Богуславецької сільської ради.

Відповідно до п. 8 договору термін дії договору до 31 грудня 2014 року. Після закінчення терміну дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

30.06.2014 року ОСОБА_3 направляв повідомлення СТОВ «Прогрес» про те, що не має наміру продовжувати договір оренди землі площею 2,8119 га. у звязку з тим, що має намір сам обробляти вказану земельну ділянку.

23.03.2015 року СТОВ «Прогрес» направив ОСОБА_3 вимогу про відшкодування витрат на підготовку земельної ділянки в сумі 4810,00 грн.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів про письмове повідомлення СТОВ «Прогрес» до ОСОБА_4 як орендодавця, про намір продовжити термін дії вказаного вище договору оренди землі позивачем не надано.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Обєктом оренди є земельна ділянка.

За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак обєкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

Разом із тим положення статті 791 ЗК України, статті 3 Закону України «Про оренду землі», що визначення обєкта оренди не поширюється на відносини щодо оренди земельної частки (паю).

Пунктом 8 договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі»

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення власника земельної ділянки права розпоряджатися своєю власністю (земельною ділянкою) є порушенням ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій пятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб.

При розгляді справи суд враховує висновок про застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі № 6-219цс14, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим.

Як вбачається із наявних у справі доказів, позивач не подав за 30 днів до закінчення дії договору від 09.02.2009 року письмового повідомлення про намір продовжити оренду і тим самим втратив право на поновлення договору на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Представником позивача було надано до суду на підтвердження збільшених позовних вимог в якості доказів, що підтверджують користування позивачем спірною земельною ділянкою після закінчення договору оренди, подорожні листи №94 (1-31 січня 2015р.) та №324 (1-28 лютого 2015р.).

В особливих відмітках у подорожному листі №94 зазначено, що 20.01.2015р. здійснювався обїзд полів №Іпл, №ІІп.св., №ІІІ п.св., №IVп.св. польової сівозміни, на предмет виміру промерзання грунту на глибину, а також виявлення мишовидних шкідників. 28.01.15р. виїзд на поле господарства №І-Х польової та №І-VІ кормової сівозміни, огляд полів на предмет снігового покриву і його товщини.

В особливих відмітках у подорожному листі №324 зазначено, що 14.02.2015р. здійснювався виїзд на поля №ІІІ польової сівозміни для взяття монолітів й виявлення мишовидних гризунів 15.02.15р. виїзд на поля господарства № V (містяться виправлення) кормової сівозміни, № IV польової св., №І польової св., №ІІ польової св., №І кормової св. на предмет виявлення снігового покриву і його товщини, заміри. 28.02.15р. виїзд на поля господарства №І-Х польової та №І-VІ кормової св. на виявлення можливості внесення мінеральних добрив.

Подорожній лист є основним документом первинного обліку роботи автотранспортних засобів, який підтверджує витрати, пов'язані із здійсненням перевезень, і як первинний бухгалтерський документ застосовується для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі списання витраченого палива і мастильних матеріалів.

Надані суду копії вказаних подорожніх листів службового легкового автомобіля не відповідають вимогам їх заповнення, визначеним типовою формою первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкцією про порядок її застосування, затвердженими наказом Держкомстату України від 17.02.98 р. N 74 (втратив чинність).

Подорожній лист службового автомобіля оформлюється тільки на один робочий день (зміну) і видається за умови здачі водієм подорожнього листа за попередній день роботи. На більший строк подорожній лист видається у випадках транспортного обслуговування у міжміському сполученні понад одну добу відповідно до наказу чи розпорядження перевізника. Видача подорожнього листа реєструється у диспетчерському журналі за такими реквізитами: дата видачі, номер подорожнього листа, прізвище та ініціали водія, його підпис при одержанні подорожнього листа, дата повернення подорожнього листа, підпис відповідальної особи.

У рядку "Особливі відмітки" робиться відповідний запис представником органів Державтоінспекції та іншими уповноваженими на це органами у випадку порушення водієм Правил дорожнього руху або зміни маршруту руху з непередбачених причин для виконання спеціального завдання. Зауваження щодо якості обслуговування записуються також відповідальною особою, у чиє розпорядження було надано автомобіль.

При цьому суд звертає увагу на те, що наказ Держкомстату України від 17.02.98 р. N 74, яким було затверджено типову форму первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкція про порядок її застосування, втратив чинність на підставі наказу Державної служби статистики України від 19.03.2013 р. N 95, зареєстрованого в Мін'юсті 29.03.2013 р. за N 521/23053.

Вказані недоліки, відсутність підпису бухгалтера та факту реєстрації у диспетчерському журналі, а також відсутність відомостей про те, чи застосовано дані подорожні листи, як первинні бухгалтерські документи для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, викликає сумнів у тому, що вказані документи первинного обліку є справжніми та дійсними на момент надання до суду.

Тому суд вважає дані докази неналежними та не приймає до уваги як докази, що підтверджують факт користування позивачем спірною земельною ділянкою у січні та лютому 2015 року. У своїх поясненнях представники позивача неодноразово вказували на те, що обробіток земельної ділянки проводився у вересні 2014 року та березні 2015 року, про що також зазначено у копіях облікових листів тракториста за вересень 2014 року та березень 2015 року, із змісту яких вбачається, що обробіток поля проводився саме в ці місяці.

Отже, належних доказів користування позивачем ділянкою відповідача у січні-лютому 2015 року, після закінчення дії договору між сторонами від 09.02.2009 року, суду не надано.

Із змісту позовної заяви та пояснень представників сторін у судових засіданнях вбачається, що після закінчення 31.12.2014 року строку дії договору поновити договір ОСОБА_3 категорично відмовився.

Оскільки позивач не довів факту продовження користування ним виділеною земельною ділянкою у січні і лютому 2015 року, після спливу строку договору оренди, а розпочав нею користуватись у березні 2015 року, коли власник ділянки категорично заперечував проти її використання позивачем та особисто став користуватись нею, у суду немає підстав для застосування до існуючих фактичних правовідносин сторін вимог ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Також із справи не вбачається факту укладання договору на спірну ділянку власника із будь-яким іншим орендарем, а тому відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін вимог ч. 6 ст. 33 даного закону, оскільки застосування переважного права можливе винятково за наявності кількох претендентів на оренду землі відповідача та при його згоді на здачу ділянки в оренду.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що СТОВ «Прогрес» не дотримався строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, а саме не надіслав відповідне повідомлення орендодавцю ОСОБА_3, а орендар після закінчення строку дії договору розпоряджається власною земельною ділянкою, а тому суд приходить до висновку, що СТОВ «Прогрес» не скористався встановленою процедурою реалізації переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, а тому вказані позовні вимоги не є обґрунтованими та відповідно не підлягають до задоволення.

Стосовно зобовязання підписати (укласти) додаткову угоду, варто зазначити, що цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу, як зобовязання до примусового укладення договору.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів).

Вказана позиція висвітлена також у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2012 року №6-110цс12.

Можливість вимагати укладення договорів у судовому порядку законодавчо закріплюється лише в зобовязаннях з укладення господарських договорів. При цьому на підставі попереднього договору сторона має право вимагати укладення договору в судовому порядку відповідно до ГК лише за умови, якщо вона направила іншій стороні проект договору.

Як вбачається з вимоги про відшкодування витрат на підготовку земельної ділянки в сумі 4810,00 грн., направленої на адресу відповідача ОСОБА_3, відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» та для здійснення ротації основної сівозміни, СТОВ «Прогрес» було здійснено мульчування, дискування, внесення безводного аміаку, оранка вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_3

У довідці №152 від 21.07.2015р. про розрахунок понесених витрат на підготовку земельної ділянки до посівних робіт у полі №5 кормової сівозміни, що належить ОСОБА_3, кадастровий номер :11:002:0510 по СТОВ «Прогрес» с. Богуславець Золотоніського району Черкаської області, зазначено, що мульчування, дискування, оранка закриття вологи проводилось в період серпень, вересень, жовтень 2014 року та березень, квітень 2015 року і становить 4810,00 грн.

Суд вважає вказану суму необґрунтованою, оскільки позивачем не було надано як доказ, детального розрахунку витраченого часу, матеріалів та ресурсів при обробці земельної ділянки, що належить саме відповідачу ОСОБА_3

У зазначених вище діях позивача (мульчування, дискування, внесення безводного аміаку, оранка земельної ділянки) суд вбачає заходи, спрямовані на поліпшення земельної ділянки для підвищення врожайності.

Згідно п. 23 Договору оренди землі від 09.02.2009р., здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків у сумі 4810,00 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди 46499,81 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до довідки №259 від 24.11.2015р. вбачається, що очікуваний дохід від реалізації кукурудзи на силос урожаю 2015 року по СТОВ «Прогрес» с. Богуславець Золотоніського району Черкаської області поле №5 кормової сівозміни, що належить ОСОБА_3 на площі 2,8119 га, становить 46499,81 грн.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від користування орендованою земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначеної ділянки.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку очікуваного доходу у разі використання спірної ділянки з урахуванням очікуваної виробленої продукції (ц.) та середньої ціни реалізації з ПДВ за 1ц., який отримав би позивач, використовуючи дану земельну ділянку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

При цьому позивачем не було надано доказів того, що він мав намір засіяти земельну ділянку, належну відповідачу, саме кукурудзою та не доведено неправомірності у діях відповідача. Тому суд вважає дану позовну вимогу такою, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем СТОВ «Прогрес» вимоги не обґрунтовані та не доведені, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, 16, 22, 319, 626, 627, 764, 777, 792 ЦК України, 79, 79-1 ЗК України, 13, 15, 33 ЗУ Про оренду землі, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» до ОСОБА_3 про поновлення договору оренди земельної ділянки відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 22 березня 2016 року.