Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10944/15-ц

Провадження № 2/185/370/16

21 березня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 18.02.2011 року відповідач та Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" уклали договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою затверджених наказом № СП-2010-256 ві 06.03.20010 року та Тарифами Банку складає між ними та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_2 керується п.2.1.1.2.3, п 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

При укладені Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України.

У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 31.08.2015 р. відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 16 319, 65 грн., в т.ч. 5954, 25 грн. - заборгованість за кредитом, 7976, 51 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1135, 57 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 753, 32 грн. - штраф (процентна складова), 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, , посилаючись на доводи, викладені в уточненій позовній заяві (а.с.67-71).

У судовому засіданні відповідач, ОСОБА_4 позов не визнав повністю за недоведеністю, а також просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності, подавши письмові заперечення (а.с.46, 56-58).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини із договору позики, оскільки 18.02.2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та фізична особа ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_2 надає Позичальнику строковий кредит у сумі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається із виписок по особовому рахунку відповідача за період із 20.02.2012 р. по 30.10.2014 р. та 04.02.2012 р. по 05.07.2013 р., позивач із 20.02.2012 р. по 04.08.2012 р. використовував кредитну картку без використання кредитного ліміту (як дебітову). При цьому до 03.06.2013 р. поточні зобовязання відповідача перед позивачем належним чином виконувались.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору предявлена стороною, яка приєдналася до нього у звязку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Проте, відповідачем належним чином зобов'язання за вказаним договором не виконані, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором б/н від 13 вересня 2013 року.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Незважаючи на умови кредитного договору та взяті на себе зобов'язання, відповідач допустив істотні порушення умов договору.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.08.2015 р. відповідач з часу укладення договору допускав істотні порушення його умов, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідач просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, щодо стягнення неустойки, відповідно до ст.258 ЦК України, встановлена спеціальна (скорочена) позовна давність (1 рік). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Позивачем не надано доказів сплати відповідачем пізніше ніж 23.02.2014 р. коштів як на вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку, та відповідно про переривання перебігу позовної давності. Відтак, у задоволенні вимог позивача про стягнення із відповідача 753, 32 грн. - штрафу (процентна складова), 500,00 грн - штраф (фіксована частина), а також 35, 57 заборгованість за пенею слід видмовити за спливом позовної давності. Одночасно підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення із відповідача 5954, 25 грн. - заборгованість за кредитом, 7976, 51 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1100, 00 грн. заборгованість за комісією. При цьому суд враховує, що видаткові операції за рахунком відповідач здійснював до 30.03.2014 р.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1218 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 549, 551, 610-612, 614, 615, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК", місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.02.2011 року, а саме:

5954, 25 грн. - заборгованість за кредитом,

7976, 51 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом,

1100, 00 грн. заборгованість за комісією, а всього 15030,82 (п'ятнадцять тисяч тридцять гривень 82 копійки).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК", судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1218 гривень (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій