УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей з батьком за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року (з урахуванням виправлених описок), додаткове рішення Корецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 11 травня 2007 року. Спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, тривалий час вони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. У період спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яких просить залишити проживати з нею.

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що спільне життя з ОСОБА_4 не склалося, тривалий час вони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. В період спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки його дружина хворіє внаслідок чого їй складно рухатись, та має потребу у постійному лікуванні, вважає, що вона недостатньо приділятиме уваги дітям та не зможе в повній мірі опікуватися ними, займатися їх вихованням та утриманням.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований Головинською сільською радою Костопільського району Рівненської області 11 травня 2007 року, актовий запис № 5 - розірвано. Неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишено проживати з ОСОБА_4 Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2016 року рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду - залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення в частині визначення місця проживання дітей, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити, а в первісному позові в частині вимоги про визначення місця проживання дітей з матір'ю - відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Судові рішення в частині вирішення позову про розірвання шлюбу до суду касаційної інстанції не оскарженні та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно висновку органу опіки і піклування Корецької РДА про визначення місця проживання малолітніх дітей від 1 вересня 2015 року: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доцільно залишити проживати з матір'ю - ОСОБА_4

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 10 липня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_4 створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Костопільської РДА про визначення місця проживання малолітній дітей від 1 вересня 2015 року: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доцільно залишити проживати з батьком - ОСОБА_5

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 24 липня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_5 створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей.

Згідно з ч. 1. ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини стан її здоров'я та інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто висновок органу опіки та піклування для суду не є обов'язковим і суд вирішує спір з урахуванням усіх обставин, установлених у справі.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, містить принцип, згідно з яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише за наявності виняткових обставин (п. 6 Декларації).

Так, наданий органом опіки та піклування висновок від 10 липня 2015 року не містить виняткових обставин щодо особи матері, її поведінки та іншого, за яких орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей саме з батьком, а не з матір'ю.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, застосувавши до спірних правовідносин положення СК України та п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_5 не надав достатніх та переконливих доказів того, що існують виключні обставини, за яких діти можуть бути розлучені зі своєю матір'ю.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року (з урахуванням виправлених описок), додаткове рішення Корецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дітей; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей з батьком залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О.Писана