09.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/8501/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/8501/15-ц
2/205/324/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_2 міської ради, треті особи ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину домоволодіння № 92 у м. Дніпропетровську по вул. Добролюбова після смерті її батька ОСОБА_3.

В судове засідання позивач не зявилась, натомість подала до суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати без своєї присутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надав до суду письмову заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спадкодавець не зареєстрував право власності на відповідний обєкт нерухомості, а відтак позивач не може успадкувати відповідне право.

ОСОБА_2 державна нотаріальна контора явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи без участі її представника.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 помер 28.04.2012р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_4 міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 3021 (а.с.16).

Відповідно до відповіді № 6160, наданої КП «ДМБТІ» 10.06.2014р., станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Добролюбова, 92 містяться відомості про право власності на домоволодіння, а саме:

●на 1/8 частину (частка не перереєстрована) за гр. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.01.1986р., виданого Другою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою, за реєстром № 1-436, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР» та записане в реєстрову книгу № 255 за реєстровим № 21;

●на 1/8 частину (частка не перереєстрована) за гр. ОСОБА_3 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 22.11.2003р., виданого Другою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою, за реєстром № 3-3171, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 4300900.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за спадкодавцем як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки померлий ОСОБА_3 відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 24.01.1986р. та 22.11.2003р. набув право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить1/4 частина домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Добролюбова, буд. 92.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_4 міського управління юстиції (а.с.15).

Позивач прийняла спадщину після померлого батька, оскільки 06.10.2012р. у передбачені ЦК України строки звернулась до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3

Матеріали спадкової справи також містять заяви сина та дружини померлого, в яких вони відмовились від належної їм спадщини після померлого ОСОБА_3

За таких обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Водночас, постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 23.01.2015р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його прав як спадкоємця шляхом визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння розташованого у м. Дніпропетровська по вул. Добролюбова, буд. 92.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.328, 392, 1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_4 міської ради, треті особи ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого у м. Дніпропетровську, вул. Добролюбова, буд. 92 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 28.04.2012р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7