РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Шак О.В.

за участю: представника позивачки адвоката Калашник М.П.

представника відповідача адвоката Кара Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, суд,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 У позовній заяві, яку у грудні 2015 року уточнено, зазначено, що 15 червня 1985 року між сторонами було укладено шлюб. Спільне життя у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не склалося, тому з весни 2015 року шлюбні відносини між ними були припинені. За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбане майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме, частково забудована земельна ділянка пл. 0.10 га, розташована у АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також подружжям було придбане наступне майно: автомобіль «Таврія» 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я відповідача, вартістю 10000 грн.; причеп автомобільний вартістю 1000 грн.; металева споруда для зберігання автомобіля вартістю 12000 грн.; диван вартістю 2000 грн.; холодильник «Днепр» вартістю 1500 грн.; кухонний гарнітур вартістю 2000 грн.; шафа вартістю 1000 грн.; душова кабінка вартістю 2000 грн. Всього майна на суму 31500 грн.

Крім того, в період перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведено роботи по водопостачанню та водовідведенню на земельній ділянці на суму 1161 грн., вартість робіт та матеріалів для проведення газу на земельну ділянку, склала 2049 грн.

На теперішній час між сторонами не досягнуто добровільної угоди щодо розподілу придбаного майна, тому ОСОБА_3 просить суд розділити спільно придбане майно подружжя. Визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0.10 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована у АДРЕСА_1 вартістю 33167.20 грн.; виділити відповідачеві ОСОБА_4 в натурі автомобіль «Таврія», реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я відповідача, вартістю 10000 грн., причеп автомобільний вартістю 1000 грн., металеву споруду для зберігання автомобіля вартістю 12000 грн., диван вартістю 2000 грн., холодильник «Днепр» вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 2000 грн., шафу вартістю 1000 грн., душову кабінку вартістю 2000 грн., а всього майна на суму 31500 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 грошову компенсацію за ? частину спільно придбаного рухомого майна в розмірі 15750 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки грошову компенсацію за ? частину вартості проведених робіт в розмірі 1515 грн.; стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору.

Позивачка ОСОБА_3 у судовому засіданні 22 січня 2016 року уточнений позов підтримала та просить суд задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Крім того, уточнила рік випуску автомобіля «Таврія», а саме, 1989 року випуску. Згодна з вартістю автомобіля «Таврія» 8000 грн. В наступні судові засідання не з`явилася.

Представник позивачки адвокат Калашник М.П. у судовому засіданні позов підтримала в обсязі та з підстав, що вкладені у письмовій формі, та враховуючи обставини, уточнені позивачкою у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні 22 січня 2016 року позов визнав частково та суду пояснив, що спірна земельна ділянка не підлягає поділу, оскільки вона набута внаслідок приватизації. Згоден з позовними вимогами щодо поділу автомобіля «Таврія» 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, однак зазначає, що вартість автомобіля 8000 грн. Визнає спільною власністю причеп вартістю 1000 грн. Згоден щоб суд визнав за ним право власності на вказане майно та сплатити позивачці половину його вартості. Також погоджується сплатити компенсацію за ? частину вартості проведених робіт по водопостачанню, водовідведенню та газифікації належної йому земельної ділянки у розмірі, визначеному позивачкою - 1515 грн. В іншій частині позову просить відмовити, оскільки, інше майно, яке позивачка просить поділити, у нього відсутнє. У наступні судові засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився.

Представник відповідача адвокат Кара Р.Т. вважає можливим задовольнити позов у обсязі вимог, що визнані відповідачем. В іншій частині позову необхідно відмовити, постільки позовні вимоги є необґрунтованими.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що з подружжям ОСОБА_4 дружили сім'ями. У них був автомобіль «Таврія» білого кольору, який вони зберігали у металевому гаражі. Зі слів позивачки їй відомо, що ОСОБА_4 продав вищевказаний гараж. Відповідач пішов з сім'ї взимку 2012 року, проживав у гаражі поки не перейшов жити в будинок свого батька. Спільна земельна ділянка оформлена на відповідача.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що з травня 2012 року він проживає по АДРЕСА_2. На суміжній земельній ділянці по вул. Українська 4 господарював ОСОБА_4, який приїхав з с.м.т. Степногірська. Позивачку ОСОБА_3 він жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він батько відповідача, з невісткою у нього погані стосунки. ОСОБА_3 на сина не звертала уваги, розійшлися з відповідачем чотири роки назад. Відповідач у дружини спільного майна не брав, на даний час проживає з ним.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 15 червня 1985 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3. Спільне життя у них не склалося. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1 та причеп автомобільний.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У п.22 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони визначають вартість автомобіля «Таврія» 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я відповідача, у розмірі 8000 грн., та причепа автомобільного у розмірі 1000 грн.

Керуючись вказаними вище правовими нормами та виходячи з бажання сторін щодо поділу спільного майна, суд вважає необхідним виділити відповідачеві ОСОБА_4 в натурі автомобіль «Таврія» 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 8000 грн. та причеп автомобільний вартістю 1000 грн., а всього майна на суму 9000 грн.

Суд стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4500 грн. у вигляді грошової компенсації замість ? її частки у спільному майні (9000/2=4500).

Відповідач ОСОБА_4 визнає позовну вимогу позивачки ОСОБА_3 щодо грошової компенсації за ? частину вартості проведених робіт по водопостачанню, водовідведенню та газифікації належної ОСОБА_4 земельної ділянки у розмірі 1515 грн. Вважає, що були витрачені спільні кошти подружжя.

Суд стягує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки грошову компенсацію за ? частину вартості вказаних робіт в розмірі 1515 грн.

В іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Позивачка ОСОБА_3 не надала суду доказів, що у користуванні відповідача ОСОБА_4 знаходяться металева споруда для зберігання автомобіля вартістю 12000 грн., диван вартістю 2000 грн., холодильник «Днепр» вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур вартістю 2000 грн., шафа вартістю 1000 грн., душова кабінка вартістю 2000 грн. Також позивачкою не надано доказів визначення нею вартості вказаного майна.

Свідок ОСОБА_5, яка допитана за заклопотанням позивачки ОСОБА_3, суду показала, що у подружжя ОСОБА_3 був у користуванні металевий гараж, який ОСОБА_4 продав, однак це їй відомо зі слів ОСОБА_3 Разом з тим, ОСОБА_3 у позовній заяві вказала, що металевий гараж перебуває у користуванні ОСОБА_4, не зазначивши жодного доказу.

Що стосується позовної вимоги щодо поділу земельної ділянки у АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 18 листопада 2013 року РС Василівського РУЮ Запорізької області, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1 га, є ОСОБА_4

Рішенням Василівської міської ради Запорізької області від 24 липня 2012 року №15, вказана земельна ділянка передана ОСОБА_4 безоплатно у власність.

Відповідно до ст.61 СК України, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя не належить земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказані земельні ділянки були об`єктом спільної сумісної власності подружжя до виключення частини 5 вказаної статті Законом України №4766-6 з 13 червня 2012 року.

Тому земельна ділянка у АДРЕСА_1, є власністю ОСОБА_4 і не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності виділити майно:

1. автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1, вартістю 8000 грн.;

2. причеп автомобільний вартістю 1000 грн.,

а всього майна на загальну суму 9000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4500 грн. у вигляді грошової компенсації замість ? її частки у спільному майні, компенсацію за ? частину вартості проведених робіт по водопостачанню, водовідведенню та газифікації належної ОСОБА_4 земельної ділянки у розмірі 1515 грн. та 487 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього - 6502 (шість тисяч п'ятсот дві) грн. 20 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик