Справа № 487/9407/15-ц
Провадження № 2/487/625/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.03.2016 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючої судді Павлової Ж.П., секретаря Табунщик К.С., представника органу опіки та піклування служби у справах дітей адміністрації Заводського району Третьякової Т.В., за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів на виїзд неповнолітніх дітей та тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди батька

В С Т А Н О В И В

25.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 та третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району м.Миколаєва про надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітніх дітей без супроводу і згоди батька та тимчасовий виїзд дітей без супроводу і згоди батька.

В заяві вона вказувала на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 28.04.2007р. по 05.10.2015 рік. В період шлюбу , ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 року в них народився син ОСОБА_6.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, фактично не спілкується із дітьми, виїхав на постійне місце проживання до Росії.

Перед від*їздом до Росії, відповідач надав на її прохання нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасові поїздки дітей за кордон в її супроводі на термін з 01.03.2015 року по 01.03.2016 рік.

Разом з тим, враховуючи те , що постійним місцем проживання відповідача на даний час є Російська Федерація, що значно ускладнює вирішення питань стосовно отримання дозволу на виїзд дітей для оздоровлення за межі України, а 01.03.2016 року закінчується термін виданого відповідачем дозволу на виїзд дітей за кордон на відпочинок позивачка звернулась із письмовим запитом до відповідача про надання такого повторного дозволу , але відповіді не отримала.Оскільки відповідач безпідставно не дає згоди на виїзд з нею дітей за кордон , для відпочинку та лікування, порушуючи цим права дітей, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з*явився.

З відома позивача суд постановив про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти позову. В частині строку надання такого дозволу просила суд винести рішення в цій частині на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, вислухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 28.04.2007р. по 05.10.2015 рік. В період шлюбу , ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 року в них народився син ОСОБА_6.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір*ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в повному обсязі не надає, про що свідчить довідка , яка видана Заводським відділом державної виконавчої служби ММУЮ про заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей в розмірі 16542,88 грн. станом на 01.12.2015 рік.

Фактично батько з дітьми не спілкується.. Місце проживання дітей фактично визначено сторонами в добровільному порядку , а саме із матір*ю.

Судом встановлено , що діти постійно хворіють та потребують оздоровлення. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує з 01.09.2012 року зразковий хореографічний колектив "Оксамит". Колектив є лауреатом міжнародних та всеукраїнських фестивалів та конкурсів, в зв*язку із чим виїжджає за межі міста та країни. У 2012 році колектив відвідав Болгарію, у 2013 році- Італію, В 2016 році колектив збирається на фестиваль в Іспанію.Позивачка має можливість для організації відпочинку дітей та профілактичного лікування їх, оскільки судом встановлено, що в Ізраїлі, Російській федерації та Чеській Республіці мешкають її близькі родичі. Крім того, виїзд дітей до Іспанії, Італії, Греції та Туреччини пояснюється також, як для їх оздоровлення , так і для розширення світогляду дітей за рахунок такої організації відпочинку.

Однак через припинення відносин з відповідачем, останній відмовляється давати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон разом з матір*ю, що суперечить інтересам дітей, які таким чином позбавлені вказаних можливостей.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Законодавство України передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків за межі України, без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в*їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ на дитину видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини та оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18 річного віку.

В судовому засіданні встановлено,що відповідач безпідставно відмовляється дати згоду на тимчасові поїздки дітей разом з матір*ю за межі України, , що протирічить положенню ст. 33 Конституції України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та вимогам ст. 3 Конвенції про права дитини, згідно з якою, при здійсненні дій щодо дітей, необхідно приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила).

З п.2-2 Правил, вбачається, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред*явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, для виїзду дітей разом з одним із батьків за межі України у випадках, коли другий не дає згоди на це, суд повинен вирішувати не лише питання виїзду дитини без згоди батька, а й без його супроводу.

Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788), а також в ухвалі від 12.06.2013року ,( Справа № 6-10455).

Таким чином суд встановив, що відповідач безпричинно відмовляється надати згоду на тимчасовий виїзд дітей за межі України.

За таких підстав суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Дозволити ОСОБА_2 виготовлення дитячих проїзних документів на виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадян України, на тимчасове місце проживання до Чеської Республіки, Турецької Республіки, Іспанії, Італії, Греції , Ізраїлю та Російської федерації без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на період до повноліття дітей.

Надати дозвіл ОСОБА_2 на виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадян України, на тимчасове місце проживання до Чеської Республіки, Турецької Республіки, Іспанії, Італії, Греції , Ізраїлю та Російської федерації без

згоди та супроводу батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на період до повноліття дітей.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано в 10 денний строк з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст. 294 , 295 ЦПК України.

Головуючий суддя Ж.П.Павлова