Справа № 694/1162/16-ц
провадження 2/694/566/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

22.11.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_4 про скасування рішення сільської ради, відновлення стану земельної ділянки, що існувала до порушення права та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила відновити стан земельної ділянки по АДРЕСА_1, який існував до порушення права, шляхом визнання незаконними та скасування рішень Юрківської сільської ради №5/22 від 04.04.1996 року та №24-6/V від 15.07.2009 року, а також шляхом скасування реєстрації права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, та на земельну ділянку по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4

Свої вимоги мотивує тим, що 16 лютого 2016 року вона придбала у ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу житловий будинок по АДРЕСА_3 та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,1604 га, яка була приватизована колишнім власником на підставі рішення Юрківської сільської ради №24-6/V від 15.07.2009 року.

Отримавши право власності на земельну ділянку, вона не може в повній мірі використовувати її, оскільки сусідній землевласник ОСОБА_4 під час приватизації своєї земельної ділянки по АДРЕСА_2 незаконно отримала більшу частку, ніж передбачалось попереднім розмежуванням. Межа земельної ділянки ОСОБА_4 дугою на 2 м заходить на територію позивача і вона не має можливості належним чином обслуговувати свої господарські споруди.

Позивач звернулася до Державної інспекції сільського господарства України у Черкаській області та отримала відповідь, що рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року ОСОБА_6 для ведення особистого підсобного господарства передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,41 га по АДРЕСА_2. Згідно акту погодження меж землеволодіння ОСОБА_6 від 13.05.2002 року суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 межі земельної ділянки не погоджені, чим порушено вимоги статей 118 та 198 Земельного Кодексу України.

На звернення до Юрківської сільської ради ОСОБА_1 отримала інформацію, що під час проведення приватизації ОСОБА_6 надано земельну ділянку, яка на 1 соту більша, ніж була виділена останній у користування за протоколом № 2 від 25.04.1987 року. Позивач вважає, що незаконно збільшена частка землі, власником якої на даний час є ОСОБА_4, повинна бути передана їй для повноцінного використання будинку та земельної ділянки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали заяву про зменшення розміру позовних вимог. Просили відновити стан земельної ділянки садиби по АДРЕСА_1, який існував до порушення права, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Юрківської сільської ради №24-6/V від 15.07.2009 року, а також шляхом скасування реєстрації права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, та на земельну ділянку по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4

Представник Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області ОСОБА_3 позов не визнала та просили відмовити в його задоволенні. Пояснила, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 передавались в користування громадянам ще за часів існування колгоспу ім. Ватутіна. В подальшому рішеннями сільської ради земельні ділянки були передані в приватну власність. При цьому під час переобмірів земельних ділянок з метою приватизації було вставновлено, що фактичний розмір земельної ділянки по АДРЕСА_2, що належала сім'ї ОСОБА_7, становить 0,1604 га, а фактичний розмір земельної ділянки по АДРЕСА_2, що належала сім'ї ОСОБА_6, становить 0,41 га. Саме такі розміри земельних ділянок були затверджені для приватизації та на такі розміри громадяни отримали державні акти про право приватної власності. Вказала на те, що позивач ОСОБА_1 придбала земельну ділянку розміром 0,1604 га лише в 2016 році та не має права ставити питання про зміну меж земельних ділянок. Придбавши земельну ділянку, ОСОБА_1 розпочала будівництво сараю без відповідних дозвільних документів та розташувала його на своїй садибі з порушенням будівельних норм щодо відступу від межі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася. Причини неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З довідок Юрківської сільської ради Звенигородського району (а.с. 55, 57), копії будівельного паспорту на земельну ділянку (а.с. 14-18), свідоцтва на забудову садиби (а.с. 19-20), а також записів Земельної шнурової книги колгоспу ім. Ватутіна с. Юрківка (а.с. 81-83) вбачається, що за ОСОБА_7 біля будинку по АДРЕСА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,04 га згідно рішення зборів колгоспу пр. № 7 від 23.12.1975 року та згідно рішення пр. № 3 від 20.08.1982 року земельна ділянка площею 0,14 га.

Рішенням Юрківської сільської ради № 24-6/V від 15.07.2009 року земельну ділянку площею 1604 кв.м. по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку було надано у власність ОСОБА_5 (а.с. 54).

На підставі цього рішення сільської ради ОСОБА_5 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.10.2009 року (а.с. 9).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 листопада 2009 року позивач ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_8 жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці площею 0,1604 га. Договір було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.12.2009 року (а.с. 7, 8).

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу земельну ділянку розміром 0,1604 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та належала продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.02.2016 року (а.с. 5).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 113274492 (а.с. 6).

Також судом встановлено, що згідно даних Земельно-кадастрової книги Юрківської сільської ради за ОСОБА_6 рахувалась земельна ділянка площею 0,40 га та 0,41 га - пр. № 2 від 25.04.1987 року (а.с. 75-77).

Рішенням Юрківської сільської ради № 5/22 від 04.04.1996 року було передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,40 га (а.с. 84-86).

Як пояснила представник відповідача ОСОБА_3, при обмірі земельної ділянки з метою приватизації та виготовлення державного акту фактичний розмір земельної ділянки ОСОБА_6 виявився 0,41 га.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05.07.2002 року ОСОБА_6, яка проживала по АДРЕСА_2, отримала у приватну власність на підставі рішення сільської ради № 5/22 від 04.04.1996 року земельну ділянку площею 0,4100 га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 65).

В подальшому на підставі договору дарування від 25 січня 2008 року власником земельної ділянки площею 0,4100 га по АДРЕСА_2 став ОСОБА_10 (а.с. 64).

09 вересня 2010 року ОСОБА_10 подарував землельну ділянку площею 0,41 га по АДРЕСА_2 ОСОБА_4, відповідачу у справі (а.с. 74).

Позивач вважає, що її право є порушеним внаслідок надання власнику суміжної садиби земельної ділянки більшого розміру, ніж передбачено рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року, а саме 0,41 га замість 0,40 га. При цьому просить визнати незаконним рішення Юрківської сільської ради № 24-6/V від 15.07.2009 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,1604 га ОСОБА_5

На підтвердження своїх доводів послалась на лист Державної інспекції сільського господарства України у Черкаській області щодо порушення рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року про передачу у приватну власність ОСОБА_6 для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки площею 0,41 га по АДРЕСА_2 вимог статей 118 та 198 Земельного Кодексу України.

Також за клопотанням позивача був допитаний свідок ОСОБА_11, який пояснив, що він разом з дружиною ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3. Вони не можуть використовувати свою земельну ділянку, оскільки земельна ділянка сусідки ОСОБА_4 дугою на 2 метри заходить на їхню. Паркан ОСОБА_4 розташований на відстані близько 40 см від їхнього сараю, що ускладнює його обслуговування.

На підтвердження вказаних обставин позивач надала суду фотографії суміжних земельних ділянок, з яких вбачається розташування на них господарських споруд, паркана та дерев (а.с. 25-32).

Згідно ст. 17 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року) передача земельних ділянок в колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Стаття 56 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року) передбачає, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Згідно ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею цього Кодексу.

Згідно ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що під час прийняття рішень про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Юрківська сільська рада Звенигородського району діяла в межах своїх повноважень та з дотриманням процедури, передбаченої чинним на той час земельним законодавством, а права позивача ОСОБА_1 сільською радою жодним чином не порушені.

Посилання позивача на лист Державної інспекції сільського господарства України у Черкаській області щодо порушення рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року про передачу ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,41 га по АДРЕСА_2 вимог статей 118 та 198 Земельного Кодексу України суд не приймає до уваги, оскільки на момент прийняття цього рішення був чинним Земельний кодекс України 1990 року, що не містив таких норм.

За таких обставин підстав для скасування рішення Юрківської сільської ради № 24-6/V від 15.07.2009 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,1604 га ОСОБА_5 немає.

Також суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування реєстрації права власності на належну їй земельну ділянку та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку відповідача ОСОБА_4 є безпідставними.

Позивач визнала, що вона добровільно, без будь-якого примусу та введення її в оману щодо предмету договору придбала в 2009 році житловий будинок по АДРЕСА_3, а в 2016 році придбала земельну ділянку, на якій він розташований. При цьому жодних претензій під час укладання договорів позивач не заявляла та не зверталась до суду з позовом про визнання їх недійсними.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з відсутністю факту порушення відповідного права.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного доказу, який би обгрунтовував порушення її прав, як власника земельної ділянки, відповідачем ОСОБА_4, а тому підстави для задовлення позову в цій частині також відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 626, 627, 655 ЦК України, ст.ст. 3,4,9,17-19, 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), ст.ст. 12, 81, 90, 116, 118, 122, 131, 132, 152 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року),

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_4 про скасування рішення сільської ради, відновлення стану земельної ділянки, що існувала до порушення права та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки - відмовити.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.М. Кравченко