У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 10 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 29 700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,4 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 9 грудня 2014 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки. Боржник ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 26 березня 2014 року у розмірі 39 717 доларів США. Банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 717 доларів США, що еквівалентно 420 003 грн 36 коп., 76 041 грн штрафних санкцій та пені, судові витрати по справі.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом та просила визнати кредитний договір, укладений між банком та нею недійсним, оскільки надання кредитних коштів за договором та їх повернення здійснювалося у доларах США. В обґрунтування зустрічного позову посилається на норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та те, що після 16 жовтня 2011 року надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Просила визнати недійсним договір «Автопакет» від 10 грудня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 10 грудня 2007 року у розмірі 39 717 доларів США, що еквівалентно 420 003 грн 36 коп., 76 041 грн штрафних санкцій та пені, всього 496 077 грн 36 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» та задовольнити зустрічний позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням норм ст. ст. 526, 533 ЦК України, про задоволення позову банка, оскільки зобов'язання повинно виконуватись належним чином, в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 не було надано доказів на підтвердження того, що банк при укладенні спірного кредитного договору не мав відповідного дозволу (ліцензії). Судами не було встановлено порушень порядку здійснення банком операцій з валютними цінностями.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д.Луспеник

С.П.Штелик