Справа № 489/2944/16-ц
Номер провадження 2/489/1821/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01 серпня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі-відповідачі) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири. У квартирі також зареєстровані відповідачі, але оскільки останні припинили своє право власності на вказану квартиру шляхом її відчуження, повинні бути позбавлені права користування нею.

З цих підстав позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №40 по вул. Новобузька, 96 в м. Миколаєві.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суду не відомо.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна №3159 позивач придбала у власність квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2015 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить позивачу.

Відповідно до довідки від 04.09.2015 за вказаною адресою зареєстровані відповідачі з 21.09.2003.

Підставами припинення права власності, зокрема, є відчуження власником свого майна. (ст. 346 ЦК України)

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що відповідачі хоч і зареєстровані за вказаною адресою, проте фактично в ній не проживають з листопада 2001 року і по теперішній час.

За таких обставин, у зв'язку з відчуженням квартири, право користування відповідачів, як колишніх власників вказаної квартири, припинено, до складу сім'ї власників квартири відповідачі не входять, фактично за наведеною адресою не проживають. Доказів про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним суду не надано.

Таким чином, відповідачі є особами, що втратили право користування квартирою №40 по вул. Новобузька, 96 в м. Миколаєві в м. Миколаєві.

Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 24.06.1950 р. н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №40 по вул. Новобузька, 96 в м. Миколаєві в м. Миколаєві.

Визнати ОСОБА_3, 25.06.1990 р. н. таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №40 по вул. Новобузька, 96 в м. Миколаєві в м. Миколаєві.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв