УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Дем'яносов М.В., Маляренка А.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01 грудня 2014 року відповідач взяв у нього у борг 9 130 доларів США, що на момент пред'явлення позову еквівалентно 197 363 грн 21 коп., які зобов'язався повернути до 30 вересня 2015 року. Крім того, 01 січня та 01 березня 2015 року ОСОБА_4 позичив у нього ще 3 693 грн та 11 677 грн відповідно, які зобов'язався повернути до 30 квітня 2015 року. Проте кошти у строк не повернув, на його неодноразові звернення про повернення суми боргу відповідач не реагує. Просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 229 811 грн 78 коп., з яких, за договором позики від 01 грудня 2014 року - 9 130 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 214 441 грн 78 коп., 3 693 грн - за договором позики від 01 січня 2015 року та 11 677 грн - за договором позики від 01 березня 2015 року. Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 229 811 грн 78 коп., з яких, за договором позики від 01 грудня 2014 року - 9 130 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 214 441 грн 78 коп., 3 693 грн - за договором позики від 01 січня 2015 року та 11 677 грн - за договором позики від 01 березня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки розписки ОСОБА_4 від 01 грудня 2014 року, від 01 січня 2015 року, від 01 березня 2015 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_3 складені у простій письмовій формі і є борговими документами, на підставі яких позивач набув право вимоги повернення заборгованості за цими договорами у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по погашенню боргу з позики. Доводи про безгрошовість позики доказами не підтверджено. Іншій доводи на висновки судів не впливають. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Згурівського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Дем'яносов М.В. Маляренко А.В.
й