Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5721/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/4011/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 10 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладенй кредитний договір, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 62 200,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних на строк до 10.09. 2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором відповідач ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 10 вересня 2008 року передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 б, в м. Запоріжжі.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким перший відступив другому права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у т.ч. за вказаним кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_4 свої обовязки за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 20.07.2015 року виникла заборгованість на суму 1 454 749,29 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 1 319 321,59 грн., сума заборгованості за відсотками 114 234,56 грн., пеня 19 992,38 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 62,23 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 1 138.53 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 454 749,29 грн. за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_4, а саме: квартири № 63, що знаходиться у будинку № 53 б по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжя, загальною площею 51.3 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., складається з двох житлових кімнат та належить іпотеккодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 10 вересня 2008 року за реєстровим номером 6113, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк», визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру № 63, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд. 53 б, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 10 вересня 2008 р. між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_4 відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України укладено кредитний договір № 0707/0908/45-025, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 62 200,00 доларів США зі сплатою 12,50% річних на строк до 10 вересня 2038 року.

10 вересня 2008 р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором укладено іпотечний договір № 0707/0908/45-02-Z-105, за яким відповідач надав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, заставною вартістю 225 720,00 грн.

25 травня 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» у відповідності зі ст. 512-514, 516-518 ЦК України укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким перший відступив другому права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у т.ч. за вказаним кредитним договором.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості за вказаними кредитним договором станом на 20 липня 2015 р., згідно якому відповідач має заборгованість: за кредитом 59 928,51 доларів США, у т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 288,8 доларів США, за процентами 5 188,96 доларів США, пеня 19 992,38 грн., 3% від простроченої заборгованості за кредитом 62,23 грн., 3% від простроченої заборгованості по відсотках 1 138,53 грн., усього 65 117,47 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 1 433 556,15 грн. та 21 193,14 грн., що разом складає 1 454 749,29 грн., в звязку з чим позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2.

Згідно п.11 Іпотечного договору, укладеного 10 вересня 2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежів, штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із довідки, наданої позивачем вбачається, що останній допускався порушень графіку погашення кредиту, станом на 20 липня 2015 р. має прострочену заборгованість за тілом кредиту в сумі 288,8 доларів США, за відсотками 4 982,03 долари США.

Як зазначено вище, на початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки прострочена заборгованість відповідача за кредитом складала 288,8 доларів США з 62 200 доларів отриманого кредиту, а за відсотками 4 982,03 долари США з 176 829,10 доларів нарахованих процентів.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду про те, що допущене боржником порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідач протягом строку дії кредитного договору вживав активні заходи до його погашення. За період з 10 жовтня 2008 р. до 20 липня 2015 р. ним сплачено на погашення кредиту та сплати процентів кошти на суму 47 865 доларів США.

Крім того, колегія також погоджується з висновком суду пре те, що заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки тільки тому, що був порушений графік погашення кредиту, банк не міг не розуміти, що, формально маючи право на пред'явлення такої вимоги, він не дотримується балансу інтересів - власного і свого контрагента. Такими вимогами банк ставить останнього в край невигідні умови. Пред'явивши такий позов, банк допустився зловживань свого права.

Судом першої інстанції також встановлено, що 30 липня 2015 р. позивач направив відповідачеві лист-вимогу, яким запропонував йому у 30-денний термін погасити зазначену заборгованість, а у разі невиконання цієї вимог банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

Між тим на порушення вимог п.11 Іпотечного договору від 10 вересня 2008 р. позивач розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення 30-денного терміна, зазначеного у договорі, звернувшись до суду з відповідним позовом 14 серпня 2015 р. При цьому позивач позбавив відповідача права погасити заборгованість, що виникла у цей час, у строки, надані ним же, в черговий порушивши баланс інтересів власного і свого контрагента.

В порушення вказаних вимог законодавства позивач ані на момент надсилання відповідачеві листа-вимоги від 30 липня 2015 р., ані на цей час вартість квартири, що є предметом іпотеки, не визначив.

З урахуваннями викладеного, суд першої інстанції постановив обґрунтоване рішення про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають як такі, що суперечать діючого законодавству.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: