Справа № 346/2705/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2143/2016
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою ПАТ «ПроКредит Банк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання поруки припиненою.

Свої вимоги мотивував тим, що він як поручитель за договором поруки від 10.05.2007 року, укладеним з ПАТ «ПроКредит Банк» взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язання ОСОБА_3(позичальника), які виникають з умов Рамкової угоди №1199 від 08.05.2007 року, Договору про надання траншу від 08.05.2007 року та інших договорів про надання траншу, Графіків повернення кредиту і сплати відсотків та інших договорів, які є невід'ємною частиною Рамкової угоди, за умовами якої позичальник зобов'язувався повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 350000 доларів США в строки, передбачені Кредитним договором та сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках передбачених Кредитним договором у повному обсязі цих зобов'язань.

Позивач, посилався на те, що між кредитором та боржником в процесі виконання Кредитного договору були внесені зміни, а саме, 12 січня 2012 року підписано графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції, у зв'язку з чим максимальна сума заборгованості за договором змінилася в сторону збільшення з 471556,73 доларів США до 487441,36 доларів США.

Оскільки такі зміни внесені до основного зобов'язання без його згоди як поручителя, позивач просив визнати поруку припиненою.

Крім того, позивач зазначив також, що кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя, а тому, відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука в такому випадку припиняється.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано договір поруки № 1199-ДП 2, укладений 10.05.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» (кредитором) та ОСОБА_2 (поручителем) з метою виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед вказаним кредитором, які виникають з Рамкової угоди №1199 від 08.05.2007 року, договору про надання траншу №13.4957/1199 від 08.05.2007 року та інших договорів, які є невід'ємною частиною даної рамкової угоди - припиненим.

На дане рішення ПАТ «ПроКредит Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що позивач, пред'являючи позов про визнання поруки припиненою посилався на те, що в результаті внесених змін до Рамкової угоди обсяг фінансової відповідальності Поручителя було збільшено без його згоди, що є підставою для припинення поруки. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позичальник отримав кредит на суму 156 526,94 дол. США, решта суми це відсотки - плата за користування коштами кредитора та пеня як відповідальність за порушення зобов'язань позичальником.

Необґрунтованими є також доводи позивача про пропуск кредитором шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки ПАТ «ПроКредит Банк» направив поручителю ОСОБА_2 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом - 17.04.2014 року, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання, та пред'явив позов до поручителя 03.10.2014 року, тобто протягом шести місяців після зміни строку виконання основного зобов'язання.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, тому апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ПАТ «ПроКредит Банк» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поруки припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК, оскільки з поданих позивачем доказів не вбачається збільшення обсягу відповідальності поручителя, та дійшов висновку про наявність підстави для припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК, оскільки кредитор не звернувся до поручителя з вимогами про виконання ним обов'язків боржника протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що 08.05.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено Рамкову угоду № 1199, відповідно до якої та договорів про надання траншу банк відкрив позичальнику кредитну лінію терміном на 240 місяців в розмірі та на умовах, передбачених ст.2 угоди. В цей же день між банком та позичальником укладено договір про надання траншу №13.4957/1199, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти для задоволення особистих потреб в сумі 250000 доларів США на строк користування 120 місяців зі сплатою 14 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 як поручителем укладено договір поруки № 1199-ДП 2, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_3 в повному обсязі зобов'язань, які виникають з Рамкової угоди та інших договорів, що є їх невід'ємною частиною щодо повернення суми кредиту з максимальним лімітом заборгованості 350000 доларів США, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки, штрафних санкцій у розмірі та випадках передбачених кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, зокрема, починаючи з січня 2013 року допускала порушення строків виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим 09.09.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 згідно Рамкової угоди №1199 від 08.05.2007 року та укладеного на її підставі Договору про надання траншу №134957/119 від 08.05.2007 року зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін від 24.10.2007 року, строк платежу за якими настав 22 травня 2014 року - звернуто стягнення на нерухоме майно - нежиле приміщення по АДРЕСА_1 та магазин по АДРЕСА_2. Стягнення заборгованості проведено за строк з 10 січня 2013 року по 04 серпня 2014 року.

Крім того, 16.04.2014 року банк надіслав ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2 вимоги про виконання зобов'язання за договором кредиту та поруки протягом п'яти банківських днів.(а.с.16, 65)

Встановлено, що 03.10.2014 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся з позовом до суду до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та приватного виробничо-торгового підприємства «Айстра» про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53цс 14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно п. 4.1 Договору поруки - строк закінчення Договору поруки визначається моментом повного погашення заборгованості позичальника по кредитному договору (а.с. 13). Оскільки така умова договору суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, то підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 5.2 Договору про надання траншу передбачено, що якщо після відправлення Кредитором письмової вимоги про дострокове погашення кредиту Позичальник протягом п'яти банківських днів не погасив кредит та інших нарахувань за ним, Кредитор набуває право на примусове стягнення грошових коштів на умовах передбачених ч.2 п.5,3 та звернути стягнення на предмет застави через судові органи та виконавчий напис нотаріуса (а.с.7,8).

Таким чином, умовами вищезазначеного Договору про надання траншу передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником кредитного зобов'язання Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту як Позичальником так і Поручителем.

Як було зазначено вище 16.04.2014 року ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України надіслав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 письмові вимоги про повне дострокове погашення кредиту протягом 5-ти банківських днів з моменту відправлення вимоги.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Встановлено, що за захистом свого порушеного права ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду 03 жовтня 2014 року, тобто протягом строку дії поруки та протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому в даному випадку судом не встановлено підстав для припинення договору поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання поруки припиненою на підставі ч.1.ст 559 ЦК є обґрунтованим, оскільки позивачем не подано доказів збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову з задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «ПроКредит Банк» задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання поруки припиненою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко