Дата документу 02.03.2016
Справа № 334/1746/15-ц
Провадження № 2/334/82/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016р. Ленінський райсуд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - Махіборода Н.О.;

при секретарі - Кузьменко О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

25.05.2007р. АБ «АвтоЗАЗбанк» уклав з позичальником ОСОБА_1 кредитний договір № 44/07, згідно якого, відповідачка ОСОБА_1 отримала від банка кредит на суму 52000 доларів США, з терміном його повернення - 24.05.2017р. та із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних, з щомісячним погашенням заборгованості. Поручителем за даним договором виступив ОСОБА_2 за договором поруки № 44-1/07 від 25.05.2007р.

В забезпечення виконання вищевказаних зобовязань банк, в той же день, уклав з відповідачкою іпотечний договір № 56/07, відповідно до якого, предметом іпотеки було зазначене житлове приміщення: АДРЕСА_1 / вул.Ладозька, буд.16 в м.Запоріжжі, загальною площею 77,79 кв.м.

Рішенням Загальних зборів учасників від 19.11.2008р. /протокол №39/, шляхом реорганізації, правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» став ВАТ «Банк Кипру», після чого, відповідно рішення Загальних зборів учасників від 28.04.2010р. /протокол №41/, правонаступником ВАТ «Банк Кипру» став ПАТ «Банк Кипру».

02.04.2009р. ВАТ «Банк Кипру» уклав з відповідачкою ОСОБА_1 договір №18154 поточного рахунку, відкривши поточний рахунок в іноземній валюті, а 18.11.2009р. ВАТ «Банк Кипру» уклав з відповідачкою ОСОБА_1 додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якої, був змінений графік погашення заборгованості та встановлена підвищена процентна ставка у разі порушення строків повернення грошових коштів: з 13% річних до 18 % річних.

22.07.2011р. ПАТ «Банк Кипру» уклав з відповідачкою ОСОБА_1 договір банківського рахунку, відповідно до якого, банк відкрив для відповідачки поточний рахунок в іноземній валюті для здійснення валютних операцій, а 12.09.2011р. банк уклав з відповідачкою договір № 44/07 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті.

06.06.2014р. ПАТ «Банк Кипру» уклав з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитному договору № 44/07 від 25.05.2007р., укладеному з відповідачкою ОСОБА_1, відповідно реєстру заборгованостей боржників, згідно якого, ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі вимог ст.514 ЦК України, перейшло право кредитора до відповідачки.

В березні 2015р. ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до відповідачів: які є позичальником та поручителем, про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оскільки, як вважає позивач, відповідачкою ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконувалися, у звязку з чим, за нею утворилася заборгованість, на якій позивач наполягає, та яка, згідно розрахунку банку, станом на 21.01.2015р. становить - 228515,90гр., що складається з: заборгованості по тілу кредиту 223501,08гр., заборгованості за нарахованими та не сплаченими відсотками 4972,04гр. та пені 42,78гр. Тому, позивач звернувся з позовом до суду для стягнення в солідарному порядку заборгованості з відповідачки ОСОБА_1, як позичальника, та з ОСОБА_2, як поручителя, що передбачено умовами кредитного договору та договору поруки.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів судові витрати, які були понесені при зверненні із позовом до суду: суму судового збору.

Представник відповідача підтримував в судових засіданнях позовні вимоги, але, після призначення по справі економічної експертизи ухвалою суду від 28.07.2015р., жодного разу в судові засідання не зявився, матеріали, затребувані судом для проведення експертизи, суду не надав.

Відповідачі та їх адвокат ОСОБА_3, яка представляє інтереси відповідачів відповідно договорів про надання правової допомоги, заперечували у судовому засіданні вимоги позивача, посилаючись на те, що сума заборгованості перед банком відповідачами повністю погашена, т.я. вони вносили платежі наперед та з перевищенням сум заборгованості, що підтверджено висновками економічної експертизи, якою зазначене, що за період часу з 05.06.2007р. по 25.06.2011р. відповідачами сплачено на рахунки АБ «АвтоЗАЗбанк», ВАТ «Банк Кипру» та ПАТ «Банк Кипру» заборгованість: по тілу кредиту 42196,60 доларів США та відсотки 19069,40 доларів США, та за період з 22.07.2011р. по 25.06.2014р. сплачено - 23241 долар США. Крім того, договір факторингу від 06.06.2014р., укладений між ПАТ «Банк Кипру» та позивачем, відповідачі та їх адвокат вважають незаконним, оскільки Вищий адміністративний Суд України 16.02.2016р. підтвердив, що продаж банками кредитних портфелів фізичних осіб факторинговим компаніям є неправомірним. У звязку із чим, відповідачі та їх представник просять суд відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідачів та представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

як встановлено в судовому засіданні, 25.05.2007р. АБ «АвтоЗАЗбанк» уклав з позичальником ОСОБА_1 кредитний договір № 44/07, згідно якого, відповідачка ОСОБА_1 отримала від банка кредит на суму 52000 доларів США, з терміном його повернення - 24.05.2017р. та із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних, з щомісячним погашенням заборгованості /а.с. 5-6 т.№1/.

Поручителем за даним договором виступив ОСОБА_2 за договором поруки № 44-1/07 від 25.05.2007р. /а.а.13 т.№1/.

В забезпечення виконання вищевказаних зобовязань банк, в той же день, уклав з відповідачкою іпотечний договір № 56/07, відповідно до якого, предметом іпотеки було зазначене житлове приміщення: АДРЕСА_1 / вул.Ладозька, буд.16 в м.Запоріжжі, загальною площею 77,79 кв.м. /а.с.1-2 т.№2/.

Рішенням Загальних зборів учасників від 19.11.2008р. /протокол №39/, шляхом реорганізації, правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» став ВАТ «Банк Кипру», після чого, відповідно рішення Загальних зборів учасників від 28.04.2010р. /протокол №41/, правонаступником ВАТ «Банк Кипру» став ПАТ «Банк Кипру» /а.с.39-44 т.1/.

02.04.2009р. ВАТ «Банк Кипру» уклав з відповідачкою ОСОБА_1 договір №18154 поточного рахунку, відкривши поточний рахунок в іноземній валюті /а.с.26 т.№2/, а 18.11.2009р. ВАТ «Банк Кипру» уклав з відповідачкою ОСОБА_1 додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якої, був змінений графік погашення заборгованості та встановлена підвищена процентна ставка у разі порушення строків повернення грошових коштів: з 13% річних до 18 % річних /а.с.7 т.№1/.

22.07.2011р. ПАТ «Банк Кипру» уклав з відповідачкою ОСОБА_1 договір банківського рахунку, відповідно до якого, банк відкрив для відповідачки поточний рахунок в іноземній валюті для здійснення валютних операцій, а 12.09.2011р. банк уклав з відповідачкою договір № 44/07 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті /а.с.23-25 т.№2/.

06.06.2014р. ПАТ «Банк Кипру» уклав з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитному договору № 44/07 від 25.05.2007р., укладеному з відповідачкою ОСОБА_1, відповідно реєстру заборгованостей боржників, згідно якого, ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі вимог ст.514 ЦК України, перейшло право кредитора до відповідачки /а.с.28-35 т.№1/.

В березні 2015р. ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до відповідачів: які є позичальником та поручителем, про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оскільки, як вважає позивач, відповідачкою ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконувалися, у звязку з чим, за нею утворилася заборгованість, на якій позивач наполягає, та яка, згідно розрахунку банку /а.с.20-27 т.№1/, станом на 21.01.2015р. становить - 228515,90гр., що складається з: заборгованості по тілу кредиту 223501,08гр., заборгованості за нарахованими та не сплаченими відсотками 4972,04гр. та пені 42,78гр.

Позивач просить суд стягнути в солідарному порядку заборгованість перед банком з відповідачки ОСОБА_1, як позичальника, та з ОСОБА_2, як поручителя, відповідно умов кредитного договору та договору поруки.

Відповідно до вимог ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повних та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступниками якого були ВАТ «Банк Кипру» та ПАТ «Банк Кипру», а з 03.07.2014р. правонаступником є ПАТ «Неос Банк» /статут, зареєстрований 16.07.2014р./, існували кредитні зобовязання із відповідачкою ОСОБА_1 на суму 52000 доларів США, які були укладені ще в 2007р.

Згідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору, а відповідно до ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено у судовому засіданні, за період часу з 05.06.2007р. по 25.06.2014р. відповідачкою ОСОБА_1 сплачено на рахунки АБ «АвтоЗАЗбанк», ВАТ «Банк Кипру» та ПАТ «Банк Кипру» заборгованість в сумі 84507 доларів США, що підтверджується висновками економічної експертизи №55е/15 від 03.11.2015р. /а.с.189-201 т.№3/.

При цьому, позивачем, не надані суду первинні розрахункові документи, що були створені безпосередньо банком під час здійснення кредитування. Долучені позивачем матеріали не є первинними бухгалтерськими документами в силу відсутності усіх обовязкових реквізитів, а також, в силу невідповідності часу їх створення часу здійснення кредитування. Тому, в силу ст.59 ЦПК України, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є засобом доказування факту заборгованості та обставин надання кредитних коштів.

Вищезазначене підтверджується правовими позиціями Верховного суду України та Вищого спеціалізованого суду України щодо судової практики при розгляді спорів про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Крім того, позивач вважає, що має право на стягнення заборгованості з відповідачів на підставі договору факторингу, укладеного з банком 06.06.2014р., за яким в п.2.1 зазначене, що Клієнт відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у Реєстрі.

Разом з цим, у пп.1.2 договору вказано, що по зазначених у Реєстрі заборгованості договорах строк платежу за кредитними договорами боржників настав. Позивачем не вказано та не доведено, що на дату укладання договору факторингу настав строк сплати заявленої до стягування заборгованості за кредитним договором №44/07 від 25.05.2007р., або про те, що є ознаки заборгованості.

Договір факторингу містить умови, за яких він не є дійсним, оскільки, згідно п.6.2 є відсутність сплати Фактором Клієнтові ціни продажу заборгованостей передбаченої п.3.2 протягом 2 банківських днів після строку, встановленого п.3.3, а саме 30.06.2014р. Фінансування під відступлення права грошової вимоги є істотною ознакою операцій факторингу. Доказів здійснення фінансування /сплати ціни продажу/ позивачем не надано.

До того ж, в договорі не вказано загальний розмір відступленої вимоги та ціна продажу по зобовязаннях, що відступаються, сплата якої є умовою дійсності договору. Такі дані у п.3.2 скриті від суду як «конфіденційна інформація». За таких обставин, також, не можливо визначити чи відповідають цьому договору факторингу без номеру, додані копії аркушів реєстру. Це не дає суду можливості встановити чи відбулося відступлення, та чи набув Фактор права вимоги до відповідачів.

Крім того, п.4.6 наданого договору передбачено, що Клієнт передає Фактору належним чином завірені виписки руху коштів за рахунками, відкритими для обліку заборгованостей за кредитними договорами, права вимоги за якими передаються та деталізований розрахунок заборгованості по кожному праву вимоги з помісячним розрахунком заборгованості по всім частинам заборгованості. Такі документи позивач суду не додав, не зважаючи на вимоги суду, зазначені в ухвалі суду про відкриття провадження від 20.03.2015р. та ухвалі суду про призначення економічної експертизи від 28.07.2015р.

За договором факторингу /фінансування під відступлення права грошової вимоги/ одна сторона /фактор/ передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони /клієнта/ за плату /у будь-який передбачений договором спосіб/, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи /боржника/, що зазначене в ст.1077 ЦК України, а також, ст.1082 ЦК України зазначає, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також, названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно позиції Верховного суду Украины, що відображено у судовій практиці розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, належним повідомленням позичальника щодо змін умов кредитного договору є спосіб, визначений сторонами у договорі. Кредитор має довести, що він повідомив боржника належним чином. Згідно позиції Верховного суду України, повідомленням вважається не тільки надсилання стороні, а й отримання інформації стороною. При дослідженні такої обставини, за відсутності визначення у договорі способу повідомлення, судом використовуються положення ЦПК, що стосуються процедури направлення повісток і повідомлень (локальний предмет доказування). Додані Позивачем до позову реєстри відправлення не доводять факт належного повідомлення. Позивачем не зазначено наявність та не додано повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачам. Також, відсутнє підтвердження, що саме вкладено до поштового відправлення. Таким чином, недоведеним є факт повідомлення позивачем позичальника та поручителя /а.с.36-38 т.№1/.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу. Ст.21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг /Нацкомфінпослуг/. Згідно з п.13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011р., Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Так, відповідно до п.п.1.2 Розпорядження № 231 від 03.04.2009р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009р. за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Вищезазначена правова позиція підтверджується в правових позиціях Вищого спеціалізованого суду України, а також, позицією Вищого адміністративного суду України, яким ухвалою від 16.02.2016р. по справі №2а-12909/12/2670 підтверджено неправомірність продажу банками факторинговим компаніям кредитних портфелів з відступленням права грошової вимоги до фізичних осіб.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для набуття права кредитора відносно права відступної вимоги до відповідачів, які не є суб'єктами господарювання.

Крім того, відповідно вимог ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним кредитного зобовязання. Відтак, договір поруки є похідним зобовязанням, тобто, його дійсність повністю залежить від наявності основного зобовязання.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на час укладення договору факторингу, а також, розрахунки, надані позивачем, спростовуються розрахунком відповідачки /а.с.97-100 т.№1/, копіями квитанцій про сплату заборгованості /а.с.11-187 т.№3/, та висновками економічної експертизи /а.с.189-201 т.№3/, відповідно яких, відповідачка ОСОБА_1 сплатила на рахунки АБ «АвтоЗАЗбанк», ВАТ «Банк Кипру» та ПАТ «Банк Кипру» за період часу з 05.06.2007р. по 25.06.2014р. заборгованість в сумі 84507 доларів США, при тому, що отримала від банку 52000 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що документально підтверджується дострокове виконання позичальником ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором №44/07 від 25.05.2007р. з погашення суми кредиту та відсотків в сумі 84507 доларів США /що по курсу Нацбанку України на день сплати становить 560049,64гр./, тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, не підлягає стягненню і сума судових витрат, яка була понесена позивачем при зверненні із позовом до суду.

Керуючись ст.10,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44/07 від 25.05.2007р., укладеним між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого були ВАТ «Банк Кипру» та ПАТ «Банк Кипру», та позичальником ОСОБА_1, та за договором поруки № 44-1/07 від 25.05.2007р., укладеного між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_2 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: