У х в а л а

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-плюс», третя особа - ОСОБА_9, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та витребування майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_6, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом та просила визнати «пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований у АДРЕСА_1, та квартиру в АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя. Просила провести поділ вказаного майна між нею і ОСОБА_7 шляхом виділу у власність кожному із подружжя по 1/2 частині пансіонату та квартири, а також витребувати зазначене майно із чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позову посилалася на те, що на час придбання спірного майна та виникнення спору відносно нього, вона перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі. Але набувши право власності на пансіонат як фізична особа-підприємець у період шлюбу і за кошти подружжя, ОСОБА_7. без згоди позивачки здійснив відчуження цього майна на користь третьої особи, яка в свою чергу подарувала його своєї доньці ОСОБА_8

Про наявність квартири, яка належить ОСОБА_7 та розташована в АДРЕСА_2 позивачці стало випадково відомо тільки при зверненні до суду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно - пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Виділено у власність ОСОБА_6 Ѕ частину нерухомого майна - пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1». Виділено у власність ОСОБА_7 Ѕ частину нерухомого майна - пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1». Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 нерухоме майно - пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано, у цій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_6, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1979 року, і по наступний час шлюб між ними не розірвано. З 2001 року відповідач ОСОБА_7 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та здійснює свою діяльність за основними видами: роздрібна торгівля фруктами та овочами, включаючи картоплю та надання послуг таксі. ОСОБА_6 також зареєстрована як фізична особа-підприємець з 2004 року за основним видом діяльності: постачання інших готових страв.

З цього часу сторони подають звіти до податкових органів із зазначенням обсягу валової виручки, та з додатковою вказівкою ОСОБА_7 на отримання ним чистого доходу за 2005 та 2008 роки. Під час шлюбу, 30 квітня 2009 року, діючи як фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_7 передав у безпроцентну позику іншої фізичної особі-підприємцю (ФОП) ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 400 000 грн. Після чого, на виконання цього договору за рішенням та ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27 травня та 21 червня 2010 року відповідно, між боржником ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_7 укладена мирова угода, за якою останній в рахунок погашення позики отримав у власність спальний корпус № 3 пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_2» у селі Коблево Березанського району Миколаївської області.

На підставі судового рішення та. Рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради № 55 від 19 липня 2010 року, відповідачем ОСОБА_7 17 серпня 2010 року зареєстровано право власності на зазначене майно за адресою: АДРЕСА_3, яке складається із основного корпусу літ. «А», загальною площею 989, 10 кв. м.

Після набрання законної сили ухвали господарського суду та прийняття рішення виконкомом №55, за ОСОБА_7 на підставі інших рішень виконкому Коблівської сільської ради № 59 від19 липня 2010 року і № 65 від 11 серпня 2010 року, визнано право власності на новий об'єкт нерухомого майна, який додатково перейменовано сільською радою у пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: зона відпочинку «Коблево», АДРЕСА_1

Але, реєстрацію права власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 1260,6 кв. м. ОСОБА_7. відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України не здійснено.

ОСОБА_7, на виконання наявних у нього позичкових зобов'язань перед третьою особою ОСОБА_9 на суму 410 000 грн за укладеним між ними договором від 8 липня 2009 року, та у зв'язку з пред'явленим до нього третьою особою позову, уклав з ОСОБА_9 мирову угоду, за якою, в рахунок погашення боргу передав їй належний йому на праві власності спальний корпус №3 пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_2» у АДРЕСА_3, зареєстрований у відповідному реєстрі.

На підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2010 року про визнання мирової угод, виконкомом Коблібської сільської ради прийняті рішення №№ 84-86 від 8 вересня 2010 року, якими скасовано пункти раніш прийнятих ним рішень щодо визнання права власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2», перейменований в пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», за відповідачем ОСОБА_7, та надана згода третій особі ОСОБА_9 на перейменування пансіонату із визнанням за нею право власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 1 250,6 кв.м. за адресою: зона відпочинку «Коблево», АДРЕСА_1

На ім'я власника пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_9 17 серпня 2010 року видано технічний паспорт з поміткою щодо здійснення його реконструкції в 2010 року, внаслідок якої збільшилася його загальна площа з 989,10 кв.м. до 1 250,6 кв.м., а інвентарна вартість з 417 050 грн до 789 655 грн.

Таке право власності третьою особою ОСОБА_9 зареєстровано у встановленому порядку після чого 01 серпня 2014 року здійснено відчуження спірного пансіонату на користь ОСОБА_8 шляхом укладення договору дарування.

У липні 2015 року позивачкою ОСОБА_12 оскаржена ухвала центрального районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2010 року про визнання мирової угоди, укладеної між відповідачем ОСОБА_7 та третьою особою ОСОБА_9 за якою чоловіком здійснено відчуження спірного майна. Судове рішення скасовано, але остаточне рішення за пред'явленим ОСОБА_9 позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу до наступного часу не прийнято.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та в цій частині відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний пансіонат хоча і був придбаний в період шлюбу проте за рахунок підприємницької діяльності відповідача без залучення коштів подружжя, а також ОСОБА_6 не доведені обставини щодо можливості віднесення пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» до спільного майна подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_6, і як наслідок його поділ та витребування із чужого незаконного володіння.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 19 липня 2010 року № 59 «Про згоду на перейменування пансіонату та привласнення юридичної адреси», ОСОБА_7 було надано згоду на перейменування нежитлової будівлі, пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2», спальний корпус М З на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: з/в «Коблево» АДРЕСА_1 та зобов'язано провести державну реєстрацію власності вбюро технічної інвентаризації Березанського району Миколаївської області.

Рішенням Виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 11 серпня 2010 року № 65 «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна», за ОСОБА_7 визнане право власності на об'єкт нерухомого майна: «на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 1260,6 кв.м за адресою: з/в «Коблево», АДРЕСА_1 та зобов'язано провести державну реєстрацію власності в бюро технічної інвентаризації Березанського району Миколаївської області.

Отже, з огляду на вищевказані рішення саме об'єкт: пансіонат «Лумінниця», спальний корпус № 3, адреса об'єкту: АДРЕСА_3 був перейменований та змінено його адресу, площу на: «пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» з адресою: АДРЕСА_1, площа 1260,6 кв.м.

Рішеннями виконкому Коблівської сільської ради Березанського районуМиколаївської області від 08 вересня 2010 К2№ 85-86, прийнятими на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2010 року у справі № 2-4-4139/10, яка не набула законної сили, було змінено назву та адресу пансіонату «Лумінниця» на: «пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнано право власності за ОСОБА_9

Крім того, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою також те, що всі зміни з нерухомим майном (об'єднання кімнат на 1, 2, 3 поверхах - створювались сприятливі умови для відпочиваючих, одночасно встановлювались кондиціонери та санвузли у таких двокімнатних номерах, що вбачається із плану будівлі при порівнянні двох техпаспортів за 2002 та 2010роки) відбулись до набуття права власності на вказане майно ОСОБА_9, оскільки право власності за ОСОБА_9 на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» було визнано тільки 08 вересні 2010 року рішенням виконкому Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна» від 08 вересня 2010 року № 86 (на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2010 року справа № 2-4-4139/10), а свідоцтво про право власності оформлене 04 жовтня 2010 року.

Крім того, щодо виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал наростаючим підсумком з початку терміну дії Свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році слід зазначити, що виручка ОСОБА_6 склала за період з 2004 (рік реєстрації ФОП) по 2009 роки - 850 730 грн, а ОСОБА_7 за період з 2001 (рік реєстрації ФОП) по 2010 роки - 112 520 грн. Вказане свідчить про фінансову можливість надати позику у розмірі 400 000 грн ОСОБА_7, що підтверджується розпискою для подальшої передачі ФОП ОСОБА_13 у борг, та відсутність у ОСОБА_7 власних коштів у визначеному розмірі для передачі у позику ФОП ОСОБА_13

Проте у порушення вимог ст. ст. 212, 303, 304, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції у достатньому обсязі не з'ясував питання наявності передбачених ст. 61 СК України підстав для визнання об'єктом спільної сумісної власності пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1», не дослідив питання джерела набуття грошових коштів ОСОБА_7, у зв'язку із чим не надав належної оцінки доказам, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212−214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак