Справа №592/2781/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кондратенко М. В.
Номер провадження 22-ц/788/313/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», треті особи: Український науково-дослідний інститут соціальної і судової психіатрії та наркології, ОСОБА_4,

про визнання фізичної особи такою, що була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок спеціаліста № 1 лікаря судово-психіатричного експерта від 11 січня 2013 року, у зв'язку з чим безпідставно відмовив ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої вона просила доручити Українському науково-дослідному інституту судової психіатрії та наркології; ОСОБА_3 доводить, що комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза щодо ОСОБА_5, оформлена Актом №99 від 27 лютого 2012 року, проведена комісійно, але не у складі трьох експертів, як того вимагає чинне законодавство, а у складі одного експерта - ОСОБА_6 та двох лікарів (спеціалістів) - лікаря-психіатра вищої категорії ОСОБА_7 та лікаря-психіатра - ОСОБА_8

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, а представник ОКЗ «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» заперечувала проти них, вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Нагорна Н.В., ОСОБА_10, ОСОБА_11, приватні нотаріуси Виносум М.Є. і Лермонтова Н.М., про визнання заповіту від 01 липня 2009 року, довіреності від 25 вересня 2009 року, договору дарування від 16 жовтня 2009 року, укладених ОСОБА_5 недійсними.

У вищезазначеній цивільній справі, судом першої інстанції 26 грудня 2011 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для встановлення психічного стану ОСОБА_5 на час складання вищезазначених документів, проведення якої доручено експертам Сумського обласного психоневрологічного диспансера.

Відповідно до Акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 99 від 27 лютого 2012 року, ОСОБА_5 перебував в консультативній групі обліку з 25 вересня 2009 року з діагнозом: розлади особистості внаслідок судинного ураження головного мозку з легкими мнестичними порушеннями, вираженою емоційною нестійкістю.

Станом на 01 липня 2009 року під час укладення заповіту ОСОБА_5 знаходився в «гострому періоді» після перенесеного інфаркту мозку з тотальною афазією, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Станом на 25 вересня 2009 року під час підписання довіреності ОСОБА_5 виявляв ознаки розладу особистості внаслідок судинного ураження головного мозку з вираженим психоорганічним синдромом, моторною афазією. За своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Станом на 16 жовтня 2009 року під час підписання договору дарування ОСОБА_5 виявляв ознаки синдрому порушеної свідомості (прекома) внаслідок судинного ураження головного мозку. За своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Оцінивши подані докази, в тому числі і висновок вищезгаданої експертизи від 27 лютого 2012 року, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 липня 2012 року у цивільній справі № 1806/2-425/11, яке набрало законної сили 13 листопада 2012 року визнано недійсними:

- заповіт від 01 липня 2009 року від імені ОСОБА_5 і складеного на ім'я ОСОБА_3;

- довіреність від 25 вересня 2009 року від імені ОСОБА_5 на уповноваження ОСОБА_14 подарувати належне останньому майно ОСОБА_3;

- договір дарування нерухомого майна від 16 жовтня 2009 року, укладеного від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

- скасовано право власності, набутого ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 16 жовтня 2009 року на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, предмет та підстави якого фактично зводяться до оспорення висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної в межах цивільної справи № 1806/2-425/11 щодо визначення психічного стану її батька - ОСОБА_5 на період укладання ним правочинів; заповіту від 01 липня 2009 року, довіреності від 25 вересня 2009 року, договору дарування від 16 жовтня 2009 року.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених вимог, були вже предметом повного та всебічного дослідження судом першої інстанції при ухваленні рішення суду від 04 липня 2012 року.

Відповідно ж до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОКЗ «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», тоді як ОСОБА_3 на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачка ОСОБА_3 посилаючись на висновок спеціаліста № 1, лікаря судово-психіатричної експертизи від 11 січня 2013 року, просила визнати ОСОБА_5, 1931 року народження, який мешкав за адресою: АДРЕСА_2 і помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом проведення комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи таким, що був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 01 липня 2009 року, довіреності 25 вересня 2009 року та договору дарування 16 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 зазначеної статті встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним.

За змістом цієї норми закону кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 липня 2012 року, яке набрало законної сили 13 листопада 2012 року, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-тя особа: приватний нотаріус Нагорна Н.В., ОСОБА_10, ОСОБА_15, приватний нотаріус Виносум М.Є., приватний нотаріус Лермонтова Н.М. про визнання заповіту недійсним, визнання довіреності від 25 вересня 2009 року, договору дарування від 16 жовтня 2009 року недійсними та стягнення моральної шкоди, судом, зокрема, встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно довідки Сумського обласного психоневрологічного диспансеру від 03 серпня 2010 року ОСОБА_5 перебував в консультативній групі обліку з 25 вересня 2009 року з діагнозом: розлади особистості внаслідок судинного ураження головного мозку з легкими мнестичними порушеннями вираженою емоційною нестійкістю.

Під час розгляду справи за клопотанням позивачки була призначена комплексна посмертна судово-психіатрична експертиза, яка проводилась комісією у складі трьох лікарів психіатрів Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру та згідно висновку якої, викладеного в акті від 27 лютого 2012 року ОСОБА_5 станом на 01 липня 2009 року під час укладення заповіту знаходився в «гострому періоді» після перенесеного інфаркту мозку з тотальною афазією, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Станом на 25 вересня 2009 року під час підписання довіреності ОСОБА_5 виявляв ознаки розладу особистості внаслідок судинного ураження головного мозку з вираженим психоорганічним синдромом, моторною афазією. За своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Станом на 16 жовтня 2009 року під час підписання договору дарування ОСОБА_5 виявляв ознаки синдрому порушеної свідомості (прекома) внаслідок судинного ураження головного мозку. За своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.22-26).

Як убачається з рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2014 року, яке набрало законної сили 21 липня 2014 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним (нечинним) наказу № 287 від 30.12.2011 р. по Обласному комунальному закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» в частині включення до складу комісії по проведенню амбулаторної судово-психіатричної експертизи на базі Обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» лікарів-психіатрів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, судом, зокрема, встановлено, що як убачається з акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 99 від 27 лютого 2012 року судово-психіатричне дослідження проведено та підписано судово-психіатричною експертною комісією у складі: голова комісії - експерт-психіатр ОСОБА_6, члени комісії: лікар-психіатр - ОСОБА_7, лікар-психіатр - ОСОБА_8

Згідно наказу № 287 від 30 грудня 2011 року по Обласному комунальному закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» до складу комісії по проведенню амбулаторної судово-психіатричної експертизи на базі ОКЗ Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер включені: голова комісії - лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_6, заступник голови - лікар-психіатр ОСОБА_7, члени комісії: лікар-психіатр ОСОБА_8, лікар-психіатр ОСОБА_16, психолог судово-психіатричний експерт ОСОБА_17

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 2013 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_15, про визнання незаконною участі в експертизі.

Зазначеним рішенням від 23 червня 2014 року відмовлено в позові ОСОБА_3 до Обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним (нечинним) наказу № 287 від 30 грудня 2011 року по Обласному комунальному закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» в частині включення до складу комісії по проведенню амбулаторної судово-психіатричної експертизи на базі Обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» лікарів-психіатрів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім того, колегія суддів враховує, що діюче законодавство, не надає особі право оспорювати докази в цивільній справі, рішення в якій набрало законної сили, в іншій цивільній справі, з посиланням на документи, які не були предметом розгляду в попередній цивільній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -