Ухвала

іменем україни

29 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дьоміної О.О.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_5, третя особа - управління Держкомзему у Житомирському районі, про визнання недійсними рішення і державних актів, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - управління Держкомзему у Житомирському районі, про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,23 га, розташовану по АДРЕСА_1. Рішенням 4 сесії 24 скликання Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 грудня 2002 року відповідачу було передано у власність земельну ділянку площею 0,36 га, а державні акти оформлено на 0,4590 га за рахунок частини його земельної ділянки площею 0,0136 га. На підставі вказаного рішення Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області 23 лютого 2005 року ОСОБА_5 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,2090 га для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на те, що вказаними актами порушено його права, позивач просив визнати недійсним рішення 4 сесії 24 скликання Корчацької сільської ради від 20 грудня 2002 року про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки у с. Перлявка Житомирського району Житомирської області площею 0,36 га та державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,2090 га серії ЖТ № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, видані на ім'я ОСОБА_5

У лютому 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1132 га по АДРЕСА_1, виданого 12 лютого 2002 року ОСОБА_8; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1132 га по АДРЕСА_1; державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1132 га по АДРЕСА_1, виданого 26 квітня 2002 року ОСОБА_7; державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1168 га по вул. АДРЕСА_1, виданого 15 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_7; та договір купівлі-продажу від 30 квітня 2002 року, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в частині продажу земельних ділянок площею 0,1168 га та 0,1132 га. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником земельних ділянок загальною площею 0,4590 га по АДРЕСА_2, якими постійно користується. У 2010 році ОСОБА_4 пред'явив до неї позов про визнання недійсними державних актів, зазначаючи, що вона оформила частину його земельної ділянки, яку він придбав у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 Проте, державний акт на

ім'я ОСОБА_8 виданий 12 лютого 2002 року після його смерті, що є порушенням законодавства.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року скасовано в частині позову ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цього позову. Визнано недійсними державні акти від 23 лютого 2005 року серії ЖТ № НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та серії ЖТ № НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,2090 га, кадастровий номер НОМЕР_4, видані на ім'я ОСОБА_5 У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,2090 га серії ЖТ № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданих на ім'я ОСОБА_5, оскільки рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,46 га, яке стало підставою для виготовлення технічної документації та видачі таких державних актів не приймалося.

При цьому, судом правильно враховано висновок експерта від 07 листопада 2014 року, яким встановлено накладення земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку ОСОБА_4, що підтверджується також із іншими матеріалами справи, а саме - актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 вересня 2010 року.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним рішення 4 сесії 24 скликання Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 грудня 2002 року про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,36 га, оскільки позивачем не доведено, що визначення її площі у цьому розмірі порушує його права.

Також, апеляційний суд правильно зазначив, що у матеріалах справи є оригінал оспорюваного рішення Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 грудня 2002 року (а. с. 235, т. 2), який надісланий із архівної установи, згідно з яким ОСОБА_5 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, яка раніше була надана в межах с. Перлявка для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства площею 0,36 га. Такий же розмір земельної ділянки раніше був закріплений за будинком ОСОБА_11 (а. с. 84 т. 2). Таким чином, належним доказом на підтвердження розміру земельної ділянки, що виділена ОСОБА_5 є оригінал рішення Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 грудня 2002 року, а не його копія, посвідчена замість секретаря сільської ради землевпорядником ОСОБА_10, зміст якої не відповідає оригіналу (а. с. 51, 75 т. 1).

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

О.О.Дьоміна

А.В. Маляренко