АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Шкоріної О.І.,Стрижеуса А.М.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», третя особа: Генеральний директор Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» Симонов Сергій Анатолійович про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.04.2016 року даний позов задоволено частково.Стягнуто з Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 153 грн. 98 коп. без урахування податків і обов'язкових платежів та судовий збір у розмірі 461 грн. 53 коп.

Не погодившись з рішенням суду Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,безпідставне не урахування тієї обставини,що виконання судового рішення передбачає волевиявлення працівника на це. Наказ про поновлення на роботі позивача був виданий на вимогу державного виконавця 10.12.2015 року ,але позивач появившись на роботі в цей день до виконання обов'язків не приступив. Вважає,що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника генерального директора Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» 16.04.2015 року на підставі наказу № 52-П за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд». ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника генерального директора Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52 488.84 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. Вирішено питання щодо судових витрат та допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць.

05.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду який доповнював під час розгляду справи та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в розмірі 46 153 грн. 98 коп. за період з 03.10.2015 року по 26.02.2016 року та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Посилався на те, що рішення суду про поновлення його на роботі не було виконане та йому не було виплачено заробітну плату,хоча на примусове виконання судового рішення, за вимогою державного виконавця та його заявою, відповідачем 10.12.2015 року було видано наказ про поновлення на роботі ,однак до роботи його не допущено.

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свій обов'язок про виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць, яке підлягало негайному виконанню,й тому має сплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права та відповідає обставинам справи.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва про поновлення позивача на посаді заступника генерального директора Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ухвалено 02.10.2015 року .

Також у рішенні зазначено, що воно підлягає негайному виконанню в частині поновлення позивача на роботі та стягненні середнього заробітку за 1 місяць у розмірі 9 542.47 грн.

Представники відповідача та третьої особи приймали участь у судовому засіданні та були присутні при проголошенні вказаного судового рішення,отримали його копію.

Отже, відповідач був обізнаний про свій обов'язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від6 листопада1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Проте, відповідачем рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі та виплаті поновленому працівникові середнього заробітку за один місяць виконано не було.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Судом встановлено,що надавши державному виконавцю на його вимогу, у порядку примусового виконання судового рішення,копію наказу № 193-п від 10.12.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі,більш ніж через два місяці після ухвалення судового рішення,відповідач фактично до роботи позивача не допустив,з наказом не ознайомив,запис у трудову книжку про поновлення на роботі не вніс.

Твердження представника відповідача про те,що позивач не має волевиявлення приступити до виконання трудових обов'язків , спростовуються поданими позивачем доказами,яким надана судом належна правова оцінка.

Крім того, з постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2016 року , дослідженої під час апеляційного розгляду справи, яка відповідачем не оскаржувалася, убачається ,що вимоги державного виконавця про поновлення позивача на роботі тричі направлялися відповідачу. У зв'язку із невиконанням боржником рішення суду,двічі виносилися постанови про накладення штрафу на боржника відповідно до ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження»,а саме : 21.03.2016 року штраф у розмірі 680 грн.,13.06.2016 року - штраф у розмірі 1 360 грн. та направлено до Шевченківського РУГУ МВС України подання державного виконавця про притягнення керівника Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення про поновлення позивача на роботі.

Виходячи з наведеного ,колегія суддів вважає,що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те,що не виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі відбулося саме з вини відповідача та наявність підстав для стягнення середнього заробітку на підставі ст. 236 КЗпП України.

Посилання відповідача на те, що рішення суду підлягало виконанню тільки після відкриття виконавчого провадження ,повідомлення про таке боржника та безпосередньої явки позивача на робоче місце, не ґрунтуються на нормах ст. 235 КЗпП України та суперечить правовим позиціям, викладеним Верховним Судом України у справах 6-435чс15 та 6-648цс15.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача після ухвалення рішення суду не було волевиявлення приступити до роботи колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними,складений відповідачем акт від 10.12.2015 про відмову позивача від підпису про ознайомлення з наказом про поновлення його на роботі та необхідністю на дати трудову книжку ,колегія суддів оцінює критично,оскільки він спростовується матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за 1 місяць.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

При визначенні середнього заробітку суд першої інстанції правильно визначив розмір середньоденної заробітної плати та визначив кількість днів затримки виконання рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/543/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9610 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.