Справа № 203/4413/16-ц
Провадження № 2/0203/1444/2016
26.10.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування запису про право власності,
22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування запису про право власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.04.2010 року між відповідачем та ОСОБА_3 (її дядько) було укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідач за 34 490,00 грн. придбала квартиру АДРЕСА_1. Насправді фактичними покупцем є позивач (батько відповідача і рідний брат ОСОБА_3В.), який не зміг бути присутнім під час укладення правочину і попросив дочку стати номінальним покупцем. Крім того, справжня вартість квартири, про яку домовились позивач з братом склала 35 000,00 доларів США, які позивач остаточно сплатив лише 2015 року. Увесь час після укладення договору купівлі-продажу у квартирі мешкав лише позивач, оплачуючи усі комунальні послуги. Після сплати повної суми за придбану квартиру позивач звернувся до відповідача з проханням переоформити квартиру на його імя, проте остання відмовилася і тепер оспорює його права на це житло. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним, визнання за позивачем права власності на спірну квартиру та скасування запису про право власності відповідача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.а.с. 3 6).
Позивач, його представник у судовому засіданні позов підтримали, а ОСОБА_3 не заперечувала проти його задоволення.
Відповідач до суду не зявилася, була повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до суду також не зявилася, була повідомлена належним чином.
Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони доводяться одне одному батьком і дочкою. ОСОБА_3 доводиться рідним братом позивачеві і дядьком відповідачеві. Відповідач народилася 06.11.1991 року (а.с. 9).
19 квітня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 продав відповідачу за 34 490,00 грн. двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір був зареєстрований у реєстрі за №643 (а.с.а.с. 11 14).
20 травня 2010 року право власності відповідача на придбану квартиру було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 15).
У період від 19.04.2011 року по 18.04.2015 року в рахунок оплати вартості придбаної квартири позивач сплатив ОСОБА_3 35 000,00 доларів США (а.с.а.с. 16 18).
Від червня 2008 року і до тепер і спірній квартирі мешкають позивач з дружиною, повністю утримуючи помешкання, про що свідчать довідки Житлово-будівельного кооперативу №90 «Темп» від 07.10.2016 року №№85, 86.
Відповідач ані до укладення спірного договору купівлі-продажу, ані після цього у квартирі не мешкала, користуючись квартирою №37 у цьому ж будинку, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу №90 «Темп» від 17.10.2016 року №102.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами 3, 5 статті 203 ЦК волевиявлення особи, яка вчиняє правочин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Аналіз обставин, встановлених судом під час розгляду справи, у контексті частин 3, 5 статті 203 ЦК, дає підстави вважати, що під час укладення договору купівлі-продажу від 19.04.2010 року сторонами не було дотримано вказаних вимог закону, а саме:
-відповідач не мала волю й бажання придбати квартиру, а діяла лише на прохання батька (позивача), який фізично не міг бути присутнім при укладенні правочину;
-правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків у виді набуття права власності саме для відповідача;
-вартість предмету купівлі-продажу, визначена у договорі (34 490,00 грн.), не відповідала фактично визначеній позивачем та ОСОБА_3 35 000,00 доларів США.
Такі висновки підтверджуються доказами, зібраними судом у судовому засіданні.
Так, той факт, що фактичним покупцем за оспорюваним договором виступав саме позивач, доводиться визнавальними поясненнями продавця квартири ОСОБА_3, який підтвердив, що домовлявся саме з братом (позивачем), який хотів придбати квартиру для своєї родини і за свої власні кошти.
Крім того, на користь такого висновку свідчить те, що кошти за придбану квартиру в сумі 35 000,00 доларів США були сплачені саме позивачем, що підтверджується наданими ОСОБА_3 розписками.
Більш того, та обставина, що і до укладення оспорюваного правочину, і після цього у квартирі мешкав і мешкає, оплачуючи усі комунальні платежі, лише позивач з дружиною, також доводить відсутність у відповідача реальних волі й бажання придбати квартиру саме для себе.
Суд також бере до уваги те, що на день укладення оспорюваного договору 19.04.2010 року, відповідач досягла лише вісімнадцятирічного віку, навчалася, не працювала, утримувалася за рахунок батьків (зокрема, позивача) і відповідно не мала самостійного джерела доходів, яке б дозволило їй придбати таке цінне майно, як двокімнатна квартира у центральній частині міста.
Викладені обставини також підтвердилися показаннями свідків ОСОБА_5 (дружина позивача і матір відповідача) та ОСОБА_6 (сусід по будинку), які показали, що були очевидцями домовленості про купівлю-продаж квартири саме між позивачем та ОСОБА_3 Крім того, свідок ОСОБА_5 також підтвердила, що продаж квартири був здійснений саме за 35 000,00 доларів США, які вона з позивачем віддавала ОСОБА_3 із спільного сімейного бюджету (а не за 34 490,00 грн., які дорівнюють інвентаризаційній вартості квартири, зазначеній у договорі).
Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про недотримання сторонами оспорюваного правочину вимог частин 3, 5 статті 203 ЦК у частині зазначення покупця та реальної вартості предмету продажу, тобто про наявність підстав для визнання такого правочину недійсним у вказаній частині.
При цьому суд вважає за необхідне застосувати приписи статті 217 ЦК, у відповідності з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Таким чином, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу в частині зазначення покупця і ціни квартири, суд водночас вважає за необхідне визнати реальним покупцем позивача і встановити реальну вартість квартири 280 000,00 грн. (еквівалент у національній валюті України).
За правилами частини 1 статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 328 ЦК також передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
При цьому відповідно до статті 398 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Ураховуючи зміст приведених норм, суд вважає обґрунтованими і позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на придбану квартиру й скасування запису про право власності відповідача не неї у відповідному реєстрі.
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування запису про право власності задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 19 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №643, недійсним у частині зазначення покупця ОСОБА_7, визнавши покупцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), та в частині зазначення ціни квартири 34 490,00 грн. (пункт 3), встановивши її у сумі 280 000,00 грн.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Скасувати запис про право власності ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2) на квартиру АДРЕСА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 28 жовтня 2016 року.
Суддя М.О. Католікян