У Х В А Л А

2 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Ярема А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки Сквирської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки Сквирської міської ради Київської області, про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею,

встановила:

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково, визначено спосіб участі ОСОБА_6 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом побачень без присутності матері: один раз на місяць у вихідні дні )з урахуванням робочого графіка) з 12.00 год. до 15.00 год. та на Різдво Христове з 13.00 год. до 16.00 год. у АДРЕСА_1, в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2015 року залишено без змін.

У лютому 2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 2 статті 155 Сімейного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року та від 24 червня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини у справі та давши оцінку всім наданим доказам, з урахуванням положень статті 164 СК України ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що ОСОБА_4 не надала належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення ОСОБА_6 від виконання своїх батьківських обов'язків.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року в справі про позбавлення батьківських прав, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову з огляду на те, що надані у справі докази свідчать про ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини.

Отже, у зазначених справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, на які посилається заявниця.

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки Сквирської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки Сквирської міської ради Київської області, про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема