Справа № 368/1717/14-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/1313/16 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 4 02.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря - Вербової І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованих споруд, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення самочинно побудованих споруд, зобов»язання побудувати водовідведення, зобов»язання дотримуватись правил добросусідства і не створювати негативного впливу на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованих споруд, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який обґрунтував тим, що він проживає у АДРЕСА_2. Його сусід ОСОБА_2, який проживає у АДРЕСА_1, самочинно побудував за цією адресою господарські прибудови приблизно розміром 1,5 м. на 3 м. до будинку та розміром 1,5 м. на 3 м. до гаража з порушенням будівельних норм, а саме п.3.25 ДБН 360-92, оскільки для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м. і при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок. Проте вказана відстань менша 1 м. і атмосферні опади з вказаних прибудов стікають на його суміжну земельну ділянку під стіну гаража, що спричиняє потріскання стіни гаража і бетонного покриття в дворі.

На підставі ст.391 ЦК України, ст.103 ч.1 ЗК України просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його майном шляхом знесення самочинно побудованих прибудов, так як відповідач відмовляється зробити більших розмірів систему водовідведення, і стягнути з відповідача 1413 грн. у відшкодування матеріальної шкоди на ремонт майна. Також просив стягнути з відповідача 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, так як спричинення матеріальної шкоди відповідачем нервує його, створює незручності і він втратив сон.

У ході розгляду справи позивач ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги і просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його майном шляхом знесення самочинно побудованих споруд під літ. «В» та літ. «б1» які не відповідають вимогам п.3.25 ДБН 360-92** та п.2.17 ДБН В.2.2.-15-2005. Решту вимог та обґрунтування позову підтримав. Зустрічний позов не визнав, так як його земельна ділянка розташована нижче земельної ділянки відповідача і тому вода з його будов не тече на земельну ділянку відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, який обґрунтував тим, що його сусід ОСОБА_3 самочинно побудував у АДРЕСА_2 сарай та гараж з порушенням будівельних норм, а саме п.3.25 ДБН 360-92, так як для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м. і при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок, але вказана відстань менша 1 м. і атмосферні опади з сараю стікають на дерев»яний паркан відповідача і це спричиняє його псування та підтоплення земельної ділянки відповідача. Також позивач побудував систему водовідведення дощової води з житлового будинку таким чином, що вона стікає до межі земельної ділянки відповідача біля його гаража, що створює загрозу руйнування гаража через пошкодження замощення та фундамента гаража.

На підставі ст.391 ЦК України, ст.103 ч.1 ЗК України просив суд зобов'язати позивача ОСОБА_3 знести за власний рахунок вказаний гараж, зобов'язати побудувати водовідведення з жилого будинку і сараю таким чином, щоб вода не стікала на його земельну ділянку та господарські споруди, зобов'язати ОСОБА_3 дотримуватись правил добросусідства та не створювати відповідачу негативних впливів на його земельну ділянку у вигляді дощової води, що стікає на його земельну ділянку.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 змінив позовні вимоги в зустрічному позові стосовно сараю і просив зобов'язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок вказаний сарай. Решту позовних вимог та обґрунтування зустрічного позову підтримав. Первісний позов не визнав, так як будівельні норми, на які посилається позивач, були прийняті пізніше будівництва споруд під літ. «В» та літ. «б1». Також відповідач погоджується здійснити перебудову з влаштуванням інженерно - технічних заходів, які запобігатимуть стіканню атмосферних опадів на земельну ділянку позивача, так як позивач сам демонтував водозабірник у відповідача ОСОБА_2 , оскільки вважав, що він не забезпечує належного водовідведення.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 31 грудня 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_2 . На земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою, власником якої він є, розташований гараж під літ. «Д» 1994 року побудови, який обладнаний водостоком на відстані 0,96 - 1,00 м від паркану, що розділяє сусідні земельні ділянки, а також сараї, які обладнані водостоком, під літ. «Г» 1992 року побудови та літ. «Б» 1965 року побудови на відстані 0,78- 0,94 м від паркану, що розділяє сусідні земельні ділянки.

ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1. На земельній ділянці за вказаною адресою розташований сарай під літ.»В» 1990 року побудови, який має односкатну покрівлю, що влаштована в напрямку земельної ділянки позивача на відстані 0,11 м від паркану, що розділяє сусідні земельні ділянки. Покрівля не обладнана водостоком. Покрівля житлового будинку за вказаною адресою обладнана водостоком і зливні води відводяться на покрівлю сараю піл літ. «В». Сарай під літ. «б1» 1986 року побудови розташований на межі вказаних земельних ділянок і має односкатну покрівлю, влаштовану як продовження покрівлі гаража та має нахил в напрямку земельної ділянки позивача і покрівля не обладнана водостоком. Вказані сараї були обладнані системою водовідведення у вигляді металевих ринв, але 25 листопада 2014 року позивач ОСОБА_3 їх демонтував, так як вважав, що вони незаконно розташовані над його земельною ділянкою і не забезпечують водовідведення, що підтверджується поясненнями ОСОБА_3, актами комісій від 16 травня 2014 року, 29 жовтня 2014 року, 28 листопада 2014 року, заявою ОСОБА_2 до міліції від 25 листопада 2014 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовів, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з положень ст.ст. 376, 386, 391 ЦК України та прийшов до висновку, що сторонами не надано належних та допустимих доказів для задоволення їх позовних вимог.

Відповідно до положень статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.3.25 ДБН 360-92 « Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м. і при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок.

Відповідно до положень ст.391 ч.1 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.386 ч.1 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

За правилами статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не заявляв вимог про незаконність демонтажу системи водовідведення і на час розгляду справи ним не забезпечено влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжної земельної ділянки позивача, отже відповідно до ст.103 ч.1 ЗК України він не обрав такий спосіб використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, при якому власнику сусідньої земельної ділянки ОСОБА_3 завдається найменше незручностей. Оскільки проведення перебудови є можливим, що підтверджується висновком експертизи, і відповідач погоджується провести перебудову з урахуванням вимог по забезпеченню влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжної земельної ділянки, то суд визнав недоведеним позивачем, що спосіб захисту прав, обраний ним, відповідатиме положенню ст.386 ч.1 ЦК України про рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. При цьому суд враховував пояснення позивача про те, що він не бажає ставити позовні вимоги про покладення обов'язку на відповідача провести відповідну перебудову. Також позивач відповідно до ст.60 ЦПК України не довів, що стікання атмосферних опадів з вказаних гаража та сараїв на його суміжну земельну ділянку спричинило потріскання стіни гаража і проведення її ремонту та бетонного покриття, оскільки висновком експертизи підтверджується неможливість визначення причини пошкодження бетонного покриття яке могло виникнути: в процесі експлуатації, перевищення граничного стану строку експлуатації до його ремонту, неякісного виконання робіт. На момент проведення обстеження ознак пошкоджень на поверхні зовнішніх та внутрішніх стін гаража не виявлено. Тому відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди відповідно до ст.1166 ч.1 ЦК України.

Також відповідно до ст. 23 ч.1 п.2,1167 ч.1 ЦК України суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач відповідно до ст.60 ЦПК України не довів, що зазнав душевних страждань від протиправної поведінки відповідача, враховуючи те, що сам демонтував ринви відповідача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з недоведеності відповідачем обставин, на які він посилався на обґрунтування зустрічного позову і порушення його прав позивачем . Висновком експертизи підтверджується, що гараж і сараї під літ. «Г» та літ. «Б» обладнані водостоком, а земельна ділянка відповідача розташована вище земельної ділянки позивача.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: