Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-309/10 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В.Г.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом кредитної спілки «Оберіг» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2010 року

встановила:

У листопаді 2009 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, в якому просив винести рішення про розірвання кредитного договору та стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11 661,93 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 25.09.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит в сумі 5 000,00 грн за умовами щомісячного часткового погашення, сплати відсотків за користування кредитом та строком на 18 місяців. З метою забезпечення виконання кредитного договору цього ж дня позивачем було укладено договори поруки з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Однак, відповідач умови даного договору не виконує, своєчасно кошти не повертає, у звязку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2010 року позов задоволено. Розірвано кредитний договір № 1284 від 25.09.2007 року, укладений між КС «Оберіг» та ОСОБА_1 Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11 661,93 грн та судові витрати по 61,28 грн з кожної.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з поручителів. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при постановленні рішення суд неповно зясував обставини справи, які мають суттєве значення для справи. Зокрема, суд не звернув увагу на те, що належним чином завірений кредитний договір та договір поруки апелянт отримала лише у січні 2016 року. Окрім того, надаючи кредит, позивач не пересвідчився у платоспроможності ОСОБА_1, внаслідок чого безпідставно надав останній кредит.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1284 за умовами якого, останній надано кредит в сумі 5 000,00 грн. зі сплатою визначених сторонами відсотків за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки, встановлені договором, а саме до 25.03.2009 року (а.с. 10-11).

Для забезпечення виконання кредитного договору сторони уклали договір поруки з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 25.09.2007 року (а.с. 12).

Згідно договору поруки, Поручителі зобовязуються в солідарному порядку та в повному обсязі відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з договору кредиту.

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не здійснює платежі по кредиту виникла загальна заборгованість на суму 11 661,93 грн, позивач у відповідності до вимог Кредитного договору використовуючи своє право, визнав термін кредиту таким, що настав і вимагає розірвати кредитний договір від 25.09.2007 року та стягнути заборгованість за ним, тому звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. 6, 627 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно вимог ст. 628 К України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України належним чином були виконані взяті на себе зобовязання перед позичальником за кредитним договором.

У той же час, в порушення умов цього договору, позичальник припинив сплачувати кредит та проценти за його користування, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунками, наданими позивачем в обґрунтування своїх вимог.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як передбачено п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Судом правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, позивач згідно умов договору має право вимагати розірвання кредитного договору та погашення залишку кредиту, тому наявні підстави для розірвання договору та стягнення кредитної заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, а доводи апеляційної скарги відносно того, що при ухваленні рішення суд не звернув увагу на те, що на думку апелянта в першу чергу позивач мав стягувати борг виключно з боржника є безпідставними, оскільки відповідно до умов договору поруки від 25.09.2007 року поручителі несуть солідарну відповідальність за зобовязанням боржника за кредитним договором. Дані договори не містить конкретного порядку та переліку із зазначенням чіткої суми, що підлягає зарахуванню на погашення кредиту боржника та конкретної особи боржника чи поручителя. Окремі положення кредитного договору та договору поруки відповідачі не оскаржували.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що вона не була належним чином повідомлена про день розгляду справи, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач особисто приймала участь у судових засіданнях та була належним чином повідомлена про дату розгляду справи в районному суді (а.с. 43), а отже не зявившись до суду, вона реалізувала своє процесуальне диспозитивне право не брати участь при розгляді спору (ст. 27, 31 ЦПК України)

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, оспорюване рішення виконане у повному обсязі, виконавче провадження закінчено. Даний факт визнаний сторонами, хоча представник апелянта і зазначив, що не погоджується з порядком його виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність рішення не впливають. Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: