Єдиний унікальний номер 226/3578/15-ц Номер провадження 22-ц/775/269/2016
головуючий в I інстанції Коваленко Т.О.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Соломахи Л.І.

за участі секретаря судового засідання Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу державного підприємства «Красноармійськвугілля» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

В позові поданому до суду 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 просив стягнути спричинену йому в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання моральну шкоду з державного підприємства «Красноармійськвугілля» /надалі Підприємство/ в розмірі 19000,00 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30 листопада 2015 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі представник Підприємства просив рішення змінити та зменшити розмір моральної шкоди, вказуючи що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин зазначених в підтвердження позову.

Заслухавши доповідача, за відсутності позивача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином про, що свідчать наявна в матеріалах справи телефонограма, також за відсутності представника відповідача, в клопотанні якого від 02 лютого 2016 року про відкладення судового засідання відмовлено через необґрунтованість, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити за наступних підстав.

В рішенні, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1, отримав професійне захворювання за час виконання ним трудових обовязків та право позивача на виплату моральної шкоди виникло з часу встановлення йому вперше МСЕК 03 вересня 2015 року стійкої втрати працездатності 40% та встановлено йому третю групу інвалідності, та діючим на час виникнення правовідносин законодавством був передбачений обов'язок саме Підприємства сплатити моральну шкоду потерпілому.

З урахуванням характеру та обсягу фізичних та душевних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач та стану його здоров'я, суд стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 19000,00 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та визначив матеріальні норми, якими регулюються спірні правовідносини.

Задовольняючи позов, суд керувався статтею 2371 Кодексу законів про працю України та виходив із того, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і проводиться у разі, якщо порушення законних прав особи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Порушення прав позивача в судовому засіданні підтверджено письмовими доказами, зокрема актом П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання /а.с. 12-13/, відповідно до якого професійне захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Тобто, виходячи із змісту наведених норм, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу саме Підприємством, та врахував при цьому, що позивачу стійка втрата працездатності у звязку із професійним захворюванням встановлена МСЕК вперше з 03 вересня 2015 року 40% втрати працездатності, та встановлена третя група інвалідності /а.с. 14/.

Також вирішуючи спір, судом першої інстанції повно встановлені обставини, які враховуються для визначення розміру моральної шкоди та суд дав оцінку наданим сторонами доказам.

Так, при задоволенні позовних вимог суд прийняв до уваги, що згідно положень наведених норм, відшкодування моральної (немайнової) шкоди незалежно від відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника та моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Та розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом визначено з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин встановлених при розгляді справи, які мають істотне значення, зокрема документальних доказів щодо проходження позивачем лікування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування визначений судом на підставі наявних у справі доказів, та відповідає принципам розумності та справедливості, з огляду на що, доводи апеляційної скарги відповідача не знаходять підтвердження, позивач не навів жодного аргументу чи доказу здатного переконати апеляційний суд дійти іншого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Красноармійськвугілля» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: