Провадження №2/263/468/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кірякова Н.П.., при секретарі Соколовій О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди у розмірі 6093,86 грн., зазначивши, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2015 року скасований судовий наказ від 24.07.2014 року про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 6093,86 грн., проте за вказаним судовим наказом з його пенсії фактично була стягнута сума понад 1500 грн. Оскільки він є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС та не має іншого грошового доходу, окрім пенсії, вказана сума є для нього значною. Через неправомірне стягнення з нього грошових коштів він перебував у пригніченому душевному стані, хвилювався, був змушений їздити у різні інстанції пенсійний фонд, виконавчу службу, суд, по родичах та знайомим, які могли б допомогти йому у скрутній ситуації. Відповідач в свою чергу навіть не вибачився за свої ганебні дії щодо нього, у звязку з чим він був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та компенсацією своїх моральних страждань.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що вимоги відповідача, з якими він звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя та за якими був виданий судовий наказ від 07.02.2014 року про стягнення з позивача заборгованості за спожиту електричну енергію, в подальшому скасований, були необґрунтованими, оскільки будинок, за яким рахується заборгованість, був проданий позивачем 10 років тому, а отже у відповідача не було підстав стягувати заборгованість з позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що правовідносини між енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, які не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязання з постачання електричної енергії. Окрім того, п. 6 ПКЕЕН визначено, що у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Проте позивач не повідомив енергопостачальника про продаж будинку, до теперішнього часу особовий рахунок № 922-70 за адресою: м. Маріуполь, вул. Приазовська, 7 у абонентській дільниці Маріупольського ЦОК оформлено на його імя, тобто він за зазначеною адресою облікується як споживач електричної енергії. Таким чином, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» мало всі підстави звернутися до суду за захистом порушеного права, зокрема з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію.

Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, поміж інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Таким чином, право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів гарантується кожному законом, а тому не може вважатися неправомірною дією.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За абзацом 2 пункту 5 даної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п.9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи як потерпілий від аварії на ЧАЕС 1 категорії, з 14.10.2004 року зареєстрований та проживає в кв. 68 будинку 79 по бр.Шевченка в м. Маріуполі (а.с.3-4).

Згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2015року про скасування судового наказу, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №264/6108/14-ц (провадження №2-н/264/877/2014) про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - задоволено. Судовий наказ Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області №264/6108/14-ц (провадження №2-н/264/877/2014) від 24.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 6093,86 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80грн - скасовано (а.с.5)

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що моральна шкода йому заподіяна неправомірним діями працівників відповідача у зв'язку з необґрунтованим пред'явленням до нього вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію на підставі судового наказу, за яким проводились утримання з його пенсії та який був скасований ухвалою Іллічівського районного суду від 02.12.2015 року. Внаслідок таких дій відповідача були порушені його права, оскільки на підставі незаконного судового наказу були стягнуті кошти з пенсії у розмірі більше 1500грн. і ця сума для нього є істотною. Це викликало його хвилювання, призвело до погіршення стану здоров'я, піднявся тиск, у зв'язку з чим він змушений був купувати додаткові ліки. Також він вимушений був витрачати час та зусилля для з'ясування обставин щодо стягнення коштів з його пенсії та захисту свого права, звертатись за допомогою до близьких та друзів.

Між тим, як вбачається зі справи, на підтвердження своїх вимог, що така шкода йому заподіяна неправомірними діями відповідача позивач суду жодних належних та допустимих доказів не надав.

Надана позивачем суду ухвала Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2015 року (а.с.5) про скасування судового наказу №264/6108/14-ц від 24.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 6093,86грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн. до уваги не приймається, оскільки звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» скористався своїм правом на звернення до суду за захистом порушеного права у відповідності з положеннями ст.ст.3,4,95,96 ЦПК України.

Зі змісту ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2015 року вбачається, що приймаючи рішення про скасування судового наказу суд виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу від 02.09.2004 року та витягу з реєстру правочинів будинок 7 по вул. Приазовській в м. Маріуполі було продано і боржник ОСОБА_1 з 14.10.2004 року зареєстрований та проживає в кв. 68 будинку 79 по бр. Шевченка в м. Маріуполі, про що наявна відмітка у паспорті.

При цьому в ухвалі про скасування судового наказу суд не наводив висновки про неправомірність дій відповідача щодо звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Позивач не пред'являв до відповідача вимог про визнання дій працівників відповідача неправомірними, не надав суду будь-якого іншого рішення, яким би були визнані неправомірними дії працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по пред'явленню до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з позивача.

З урахуванням наведених норм суд приходить до висновку, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» мало підстави звернутися до суду за захистом свої порушених прав як енергопостачальника, в даному випадку з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію. Скасування ж в подальшому судового наказу не свідчить про наявність неправомірних дій з боку працівників відповідача стосовно позивача ОСОБА_1, якими останньому, на його думку, була спричинена моральна шкода.

Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди необґрунтованими та недоведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.П.Кірякова