АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4178/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

30 липня 2010 року до суду звернулася ОСОБА_6 (нині ОСОБА_5) І.М. із позовом про визнання за нею право власності на квартиру № 10 у житловому будинку по вул. Сумській, 3 у м. Харкові. В обґрунтування позову вказала на те, що вона за свій рахунок провела реконструкцію приміщень квартири № 10 по вул. Сумській в м. Харкові, які вона експлуатувала та обслуговувала і які перебували в аварійному стані. Після цього згідно до технічного висновку ТОВ «НТК ЕНЕРГО-ТАЙМ» подальша їх експлуатація є безпечною і відповідає технічним будівельним вимогам. Посилаючись на те, що відповідно до ст.. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається цією особою, якщо інше не передбачено договором або законом, а відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України вважається право власності набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом, а відсутність правовстановлюючих документів заважає їй у подальшому їх використовувати для господарської діяльності, - просила задовольнити її вимоги.

Директор КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_7 та представник Харківської міської ради ОСОБА_8 не заперечували проти визнання права власності та просили розглянути справу за їх відсутності (а.с. 31, 33)

Заочним рішенням районного суду було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 (нині - ОСОБА_5) і за нею визнано право власності на квартиру № 10 по вул. Сумська у м. Харкові.

Ухвалою суду від 20 серпня 2010 року виправлено описку у рішенні і зазначено, що квартира № 10 знаходиться у приміщенні №3 по вул. Сумська у м. Харкові.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3, який діє через свого представника, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати і у задоволенні позову відмовити.

Апелянт посилається на те, що він усе своє життя проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, ордер на цю квартиру отримали його батьки. Усі інші члени його родини, які проживали разом із ним отримали ордера на інше житло і виселилися із спірної квартири, а йому іншого житла не надали. Вказав, що рішенням суду про визнання за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 порушуються його права на проживання та приватизацію житла.

Справа слухається в апеляційному суді неодноразово.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2015 року закрито провадження у справі на підставі 292 ЦПК України з тих мотивів, що права апелянта оскаржуваним рішенням вирішені не були.

Ухвалою колегії суддів судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_3 було задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2015 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду. В мотивах скасування касаційний суд вказав, що закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, апеляційний суд фактично обмежив його право у доступі до правосуддя, що гарантовано Основним Законом та не в повній мірі врахував те, що суд першої інстанції вирішив спір щодо майна, право користування яким ОСОБА_3 не втратив та дійшов помилкового висновку про те, що судом не вирішено питання про права та обовязки останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судова колегія, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 згідно до змісту ст.. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участь у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Апелянт надав до апеляційного суду копію рішення № 114 Виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих від 20 травня 1970 року, яким за ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, було закріплено право проживання у кімнаті 18 кв. кв. з кухнею 11,6 кв.м у к. 10 по вул. Сумській у м. Харкові. Рішенням № 236/4 Виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих від 18 вересня 1974 року було дозволено зміну прізвища хлопчика ОСОБА_11, народження 23 травня 1963 року, на прізвище його матері ОСОБА_12. Після зміни прізвища вважати його ОСОБА_3. Тому, слід визнати, що відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦК УРСР 1963р., який дія на той час, апелянт ОСОБА_3 в установленому порядку набув право користування вказаними житловими приміщеннями, що опосередковано підтверджується реєстрацією його місця проживання за вказаною адресою з 16.05.1991р., про що свідчить відповідний штамп в його паспорті (а.с. 55). Той факт, що згідно відповіді Генерального консульства ОСОБА_13 Федерації в Україні в якій зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 29.05.2007 року по 17.02.2011 року був зареєстрований за адресою Хабаровський край, м. Миколаївськ на ОСОБА_7, вул. Радянська,37 по паспорту громадянина ОСОБА_13 Федерації, до 2007 року проживав у м. Корсаків, а згідно додатку до Форми №1 звертався із заявою про заміну паспорту громадянина ОСОБА_13 Федерації у червні 2008 року не припиняє житлових прав апелянта, оскільки відповідно до ст.. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд має підстави для перевірки законності і обґрунтованості оскарженого ОСОБА_3 заочного рішення районного суду.

Відповідно до ст. 331 ЦК України передбачені наступні правила набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва

1. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

2. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

3. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відкрито користується квартирою № 10 в будинку № 3 по вул. Сумській в місті Харкові, провела за власні кошти реконструкцію та ремонт, з метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації отримала відповідний технічний висновок. У 2010 році позивач звернулася до Виконавчого комітету Харківської міської ради з листом, в якому просила укласти з нею договір постійного користування, однак отримала відмову, у звязку з тим, що розпорядження КП «Жилкомсервіс» не може бути підставою для укладення договору найму житлового приміщення, для вселення необхідний ордер, що передбачено ст.. 61 ЖК Української РСР. Позивач пояснила, що вона сплачує квартирну плату та комунальні послуги.

У відповідності до ст. 376 ЦК України за вимогою особи, що здійснила самовільне будівництво, суд може визнати за нею право власності на нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно до наданого до суду технічного висновку ТОВ «НПК ЕНЕРГО-ТАЙМ» основні конструкції перепланування зазначеної квартири знаходяться в задовільному технічному стані, деформацій не мають та придатні для подальшої експлуатації. Реокнструкція велася коштом позивача, реконструкцію закінчено, що підтверджується технічним паспортом, виданим 06.08.2010 року КП «Харківське міське БТІ».

Норми ч.2 ст. 383 ЦК України передбачають, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть порушень прав власників інших багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способі цивільного права є його визнання.

Задовольняючи позов з посиланням на вищевказані норми цивільного права, районний суд виходи з того, що немає підстав вважати, що проведене позивачем переобладнання порушує права інших осіб.

Однак при цьому районний суд безпідставно застосував вказані норми права і не звернув уваги, що у даному випадку йдеться не про самочинне будівництво, що відбувається на відповідній земельній ділянці, чи виготовлення нової речі, будівництво за встановленими законодавством правилами нової речі, а про самочинну її переробку, самочинну реконструкцію квартири, яка позивачу не належала і позивач про це знала. Тому на спірні правовідносини поширюється положення ч. 2 ст. 332 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка самочинно переробила чужу річ, у даному випадку комунальну квартиру, яка перебуває у державній (комунальній) власності і згідно до рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради від 06.03.1984 року № 59 було визнано аварійною, не набуває право власності на нову річ.

Таким чином, оскільки районний суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; з порушенням і неправильним застосуванням вказаних норм матеріального права, то з передбачених п.п. 1,2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення районного суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309,.314,316, 317, 319, 324, 327 ЦПК України судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2010 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії