Справа № 200/8879/16-ц
Провадження №2/200/3025/16
У Х В А Л А

про забезпечення позову

«04» листопада 2016 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином.

Разом із позовною заявою позивач надав клопотання про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 видавати ОСОБА_2 свідоцтво про прийняття спадщини до вирішення справи по суті; заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири №40 по вул.Українській, м. Дніпропетровська.

В обґрунтування заяви зазначає, що існує досить висока ймовірність того факту, що відповідач після отримання ним свідоцтва про прийняття спадщини, може в будь-який момент здійснити відчуження спірної квартири 40 (сорок), яка розташована в будинку 13/15 по вул.Українській в м.Дніпропетровську, на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки позивачу необхідно буде звертатися з новими позовами для захисту своїх порушених прав, внаслідок чого він буде нести додаткові фінансові витрати повязані з розглядом справ у судах в результаті чого не відомо чи зможе повернути собі право власності. Крі того, необхідно зазначити, що відповідачем на сьогоднішній день вже було здійснено оцінку вищевказаної квартири для її подальшого відчуження.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пленумом Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4, зазначено що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, повязаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально - правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження та реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Суд оглянувши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що в заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири, та заборонити видавати відповідачці свідоцтво про прийняття спадщини, але обраний вид забезпечення позову не являється співмірним з позовними вимогами про визнання недійсним заповіту. До того ж вбачається, що зазначена квартира не являються предметом спору по даній справі. Оскільки позивач не обґрунтував необхідності такої міри забезпечення позову, не надав суду докази наміру відповідача здійснити відчуження майна, до того ж не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі, тому суд, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Е.В. Женеску