АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/4283/16-ц Головуючий суддя І інстанції Нев'ядомський Д. В.
Провадження № 22-ц/790/6211/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

при секретарі - Пролагаєвій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, Управління держгеокадастру у м. Харкові визнання недійсним частини рішення, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання припиненим права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідно до пунктів 63, 63.1 рішення 2 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 23.12.2015 (серія та номер: 48/15) у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: м. Харків, пров. Чехова, б. 37, кадастровий номер :13:006:0021 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказане рішення Харківської міської ради у зазначеній частині підлягає визнанню судом недійсним, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлений розробником та затверджений Харківською міською радою за відсутності погодження меж із з ним, як суміжним землекористувачем, що також тягне за собою скасування відповідного рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності ОСОБА_2 на таку земельну ділянку. Позивач наполягає, що при здійсненні приватизації своєї земельної ділянки ОСОБА_2 приватизовано частину земельної ділянки, яка перебувала в правомірному користуванні позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним пункти 63, 63.1 рішення 2 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 23.12.2015 (серія та номер: 48/15) про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок. Скасовано рішення № 27852638 від 18.01.2016 16:52:54 про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: м. Харків, пров. Чехова, б. 37, кадастровий номер :13:006:0021. Визнано припиненим право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, за адресою: м. Харків, пров. Чехова, б. 37, кадастровий номер :13:006:0021.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що судом були застосовані норми матеріального права, які в даному випадку не підлягають застосуванню.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2004 між ОСОБА_4, як покупцем, та ОСОБА_5, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу жилого будинку № 35 по пров. Чехова в м.Харкові, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за № 3214.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 098515 від 31.08.2000, виданого на ім'я ОСОБА_7, площа земельної ділянки домоволодіння за адресою пров. Чехова, б. 35, м. Харків становила 0,0813 га.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2012 року, шлюб, зареєстрований між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.05.1986 у палаці одруження «Дзержинський» згідно запису № 1264, розірвано.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 затверджено мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, згідно якої, право власності на жилий будинок № 35 по пров. Чехова в м. Харкові в цілому перейшло до ОСОБА_3, відомості про що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.06.2014.

ФОП ОСОБА_8 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по пров. Чехова, 37, м. Харків за замовленням ОСОБА_2

Рішенням 2 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 23.12.2015 (серія та номер: 48/15) затверджено вищевказаний проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: м. Харків, пров. Чехова, б. 37, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № :13:006:0021, відомості про що внесено до реєстру прав власності на нерухоме майно рішенням державного реєстратора № 27852638 від 18.01.2016 16:52:54.

Матеріалами справи підтверджено, що в газеті «Прем'єр» № 87 (5695) було надано оголошенням про узгодження меж земельної ділянки по пров. Чехова, 37 в м. Харкові призначене на 21.04.2015 року.

До додатку № 1 до акту погодження меж інженером землевпорядником було складено акт, з якого вбачається, що землекористувач за адресою: пров. Чехова, 35 гр. ОСОБА_4 не знайдений на місцевості (а.с. 78).

З пояснень представника позивача вбачається, що земельну ділянку 0,0813 га, на якій розташовано будинок та надвірні споруди за адресою пров. Чехова, б. 35 в м. Харкові позивач займає згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 098515 від 31.08.2000, виданого на ім'я попереднього землевласника ОСОБА_7, а решта земельної ділянки 0,0337 га знаходиться у фактичному користуванні позивача, будівлі на ній не розташовані.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що земельною ділянкою 0,0337 га позивач користується на належній правовій підставі.

Визнаючи недійсними пункти рішення Харківської міської ради від 23.12.2015 р. про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок в частині, що стосується ОСОБА_2, скасовуючи рішення про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, визнаючи припиненим право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку суд першої інстанції виходив з того, що межі між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погоджені не були.

Судова колегія вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Так, положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою № 6-93цс13).

Відповідно до пункту г) частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Визнаючи недійсним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідачу передано у власність земельну ділянку, суд першої інстанції не зазначив, в чому полягає порушення прав позивача щодо непогодження з ним меж земельної ділянки, не звернув уваги на відсутність належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка перетинається з земельною ділянкою, якою позивач володіє на належній правовій підставі.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Положеннями статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Таким чином, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Визнаючи недійсним пункти рішення Харківської міської ради суд першої інстанції не навів відповідних мотивів, пославшись лише на відсутність погодження зовнішніх меж земельної ділянки. Разом з тим, правові підстави набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку матеріалами справи не спростовані.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що оспорюваним рішенням Харківської міської ради порушені права позивача, що ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка, яку правомірно займає ОСОБА_3 Представник позивача не навів поважних причин ненадання таких доказів суду першої інстанції, відповідних клопотань про витребування доказів суду першої інстанції не заявляв, не надав таких доказів і апеляційному суду.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні позову необхідно відмовити із наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, Управління держгеокадастру у м. Харкові про визнання недійсним частини рішення, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання припиненим права власності.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді