22-ц/775/216/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Хараджа О.О.
Категорія 53 Доповідач Песоцька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Ткаченко Т.Б., Баркова В.М.

секретар Брежнєв Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі ПАТ - «Азовзагальмаш») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у відповідача начальником відділу управління устаткування, енергоносіїв і зв'язку. 25 червня 2015 року його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату з березня 2015 року та компенсацію за невикористану відпустку. 15 липня 2015 року він звернувся до відповідача з листом, в якому просив виплатити заборгованість по заробітній платі, але розрахунок з ним не проведено.

Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня по 23 жовтня 2015 року (з урахуванням довідки відповідача про його середньоденний заробіток в розмірі 279,62 грн.) у розмірі 23 208 грн. 46 коп. та у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, 3 000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 905 грн. 18 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 грн. і в дохід держави судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп.

Не погодившись, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилається на порушення судом норм матеріального права, неврахування доказів у справі, помилкове визначення початку строку затримки розрахунку і розміру середнього заробітку.

У судове засідання не з'явився представник відповідача. Про розгляд справи відповідач повідомлений, у заяві просить справу розглянути за відсутності його представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом неповно встановлені обставини справи і неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10 квітня 2014 року до 25 червня 2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», 25 червня 2015 року його звільнено з роботи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці.

27 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області видано судовий наказ №2/264/7086/2015 про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 13 879 грн. 57 коп.

Згідно з довідками ПАТ «Азовзагальмаш» від 03 листопада 2015 року заробітна плата ОСОБА_1 після утримання податку та обов'язкових платежів становила: у березні 2015 року - 3351,66 грн., квітні 2015 року - 244,27 грн., травні 2015 року - 3035,88 грн., червні 2015 року - 7247,76 грн., а всього - 13879,57 грн., розмір його середньоденного заробітку складав 279 грн. 62 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку з 23 жовтня 2015 року - дня звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, суд виходив із того, що в день звільнення позивач не працював і не довів, що після звільнення звертався до відповідача з вимогою про проведення розрахунку.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зі справи вбачається, що 25 червня 2015 року, в день звільнення з роботи, ОСОБА_1 не працював у зв'язку з простоєм не з його вини (а.с. 13 - табель обліку використання робочого часу за червень 2015 року).

Проте, в цей день він був на роботі у зв'язку з вирішенням питання про звільнення за угодою сторін, передачею робочих документів та робочого місця, оформленням обхідного листка. В цей же день йому була видана трудова книжка. Розрахунок проведено не було.

15 липня 2015 року позивач письмово звертався до відповідача з проханням виплатити належні при звільнені грошові суми та надати їх розрахунок (а.с. 4).

Згідно з письмовою відповіддю від 27 липня 2015 року відповідач повідомив про те, що заборгованість по заробітній платі буде йому виплачена у найближчий час (а.с. 5).

Зазначене свідчить про помилковість висновку суду про те, що позивач був відсутній на роботі в день звільнення і не довів, що після звільнення він заявляв вимоги про проведення розрахунку.

Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог. В позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за затримку розрахунку за період з 26 червня по 23 жовтня 2015 року. Суд, не уточнивши позовні вимоги, прийняв рішення про стягнення середнього заробітку за період з 23 жовтня по 16 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з рішенням суду, позивач просить рішення скасувати і ухвалити рішення про стягнення середнього заробітку по 23 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки встановлено, що, як в день звільнення так і після письмової вимоги про розрахунок, відповідачем не проведено розрахунок, колегія суддів з урахуванням встановлених обставин і доказів у справі вважає необхідним рішення суду змінити в частині стягнення середнього заробітку і стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2015 року по 23 жовтня 2015 року.

З довідок відповідача, з якими позивач згодний, вбачається, що за два місяці до звільнення, за квітень - травень 2015 року, позивачем відпрацьовано відповідно: 41 година та 40 годин і йому нараховано заробітну плату відповідно: 1 269 грн. 20 коп. та 1 492 грн. 50 коп., а всього 2761 грн. 70 коп. Середньоденний його заробіток становить 279 грн. 62 коп.

Тому розмір середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 26 червня по 23 жовтня 2015 року становить 23 208 грн. 46 коп. (279,62 х 83). Саме ця грошова сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Підстав для зміни рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди не наведено. Розмір відшкодування судом визначено з урахуванням конкретних обставин справи, характеру завданої шкоди та наведеного позивачем обґрунтування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (Артемівське УК (м. Артемівськ) 22030001, , Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, МФО 834016, рахунок 0015).

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2015 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23 208 (двадцять три тисячі двісті вісім) грн. 46 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

У частині стягнення відшкодування моральної шкоди і судового збору рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Л.І.Песоцька

Т.Б.Ткаченко

В.М.Барков