УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради здійснити перерахунок її заробітної плати відповідно до положень Законодавства України із встановленням надбавок в розмірі 15 та 20 відсотків, здійснити виплати грошових сум, що безпідставно були не нараховані та несплачені в період з 13 травня 2012 року до 13 травня 2015 року; стягнути з відповідача 50000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 з 08 червня 1990 року працює в Дніпропетровській міській стоматологічній поліклініці №4. З 10 червня 2011 року відповідно до наказу №100-к від 06 червня 2011 року її було переведено на посаду завідуючої зуботехнічною лабораторією. Крім того, починаючи з 10 червня 2011 року у визначені графіком дні ОСОБА_4 працює за сумісництвом зубним техніком з неповним робочим днем на 0,25 ставки відповідно до наказу №102-к від 10 червня 2011 року. Позивач зазначає, що на протязі тривалого часу нарахування заробітної плати за виконані нею роботи здійснюються з порушенням правил оплати праці. Вважає, що при розрахунку її заробітної плати має бути здійснено підвищення посадового окладу на 15 відсотків, відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», крім того відповідач не нараховує їй 20% надбавку за вислугу років за виконання роботи за сумісництвом на 0,25 ставки зубним техніком з неповним робочим днем відповідно до наказу №102-к від 10 червня 2011 року, у зв'язку із чим звернулась з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.Зобов'язано комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради перерахувати та виплатити позивачу ОСОБА_4 заробітну плату з нарахуванням їй надбавки до посадового окладу у розмірі 15% відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» за період часу з 13 травня 2012 року по 13 травня 2015 року, за виключенням сум, що вже нею отримані. Стягнуто з комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради на користь позивача моральну шкоду в сумі 15000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року рішення районного суду скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 працює завідувачем зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КЗ «ДМКСП № 4» ДОР» з 10 червня 2011 року відповідно до наказу №100-К від 06 червня 2011 року, та за сумісництвом працює на 0,25 ставці зубного техніка відповідно до наказу №102-К від 10 червня 2014 року, згідно довідки Дніпропетровської міської клінічної стоматологічної поліклініки №4» ДОР», та згідно копії трудової книжки.

Відповідно до копії диплому молодшого спеціаліста від 29 березня 1994 року ОСОБА_4 закінчила Дніпропетровське базове медичне училище №1 за спеціальністю «стоматологія ортопедична» та їй присвоєно кваліфікацію «зубного техніка» (т.1 а.с.16), що з урахування Закону Україну «Про вищу освіту» в редакції від 01 липня 2014 року прирівняно до фахівця з вищою освітою першого рівня, з 01 серпня 2014 року.

Згідно із положенням про зуботехнічну лабораторію ортопедичного відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради від 2013 року, зуботехнічна лабораторія є структурним підрозділом ортопедичного відділення, яка мала 8,5 штатних посад (т.1 а.с. 30-32).

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що для отримання підвищення, враховуючи обсяг роботи, необхідна наявність двох умов: наявність базової чи неповної вищої медичної освіти та обіймання посади керівника закладу чи його структурного підрозділу. Тому оскільки, позивач у заявлений в позові період не обіймала посаду керівника структурного підрозділу, виходячи зі змісту Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» та Положенням про зуботехнічну лабораторію ортопедичного відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради за 2013-2015 р.р., з якого дослівно вбачається, що зуботехнічна лабораторія є структурним підрозділом ортопедичного відділення, а не закладу. Також стосовно освіти, необхідної для отримання спірної доплати, апеляційним судом вірно зауважено, що в розумінні вищевказаного Наказу та ЗУ «Про освіту» лише з 01 серпня 2014 року освіту позивача було прирівняно до фахівця з вищою освітою першого рівня.

Апеляційний суд дійшов правомірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог щодо нарахування та виплати надбавок в розмірі 15 та 20 відсотків, здійснення виплати грошових сум, що безпідставно на думку позивача, були не нараховані та не сплачені в період з 13 травня 2012 року до 13 травня 2015 року, та, відповідно, стягнення моральної шкоди, враховуючи, що надбавку в розмірі 20% позивач отримує, а на отримання доплати в розмірі 15% законних підстав немає.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська