АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/1054/15-ц Головуючий суддя І інстанції Демченко І. М.
Провадження № 22-ц/790/1111/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Кіся П.В.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 13 вересня 2014 року з урахуванням індексу інфляції за весь час просрочення у розмірі 575 050грн та три проценти річних з просроченої суми у розмірі 10 462 грн 23 коп.

Рішенням Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 575 050 грн., три проценти річних з построченої суми в розмірі 10 462 грн. 23 коп. та 3 775 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 589 288 грн. 03 коп.

В апеляційній сказі ОСОБА_4 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, що грошей від позивачки вона не отримував, про що підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що між ним і ОСОБА_2 13 вересня 2014 року був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняла гроші у сумі 420 000 грн. та зобов»язалася їх повернути в строк до 01. 03. 2015 року, починаючи з 15. 10. 2014 р. рівними частинами по 70 000 грн. відповідно до графіка. ( а.с. 5, 6)

Оскільки відповідачка не виконала зобов'язання і своєчасно не сплатила передбачену договором суму, суд стягнув з неї на користь позикодавця суму боргу.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають наданим доказам і вимогам ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1052 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно ст. 16 ЦК України, особа, на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу позову.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, за ст. 559 ЦК, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25. 04. 2012 року в справі № 6 - 24 цс 12 про стягнення боргу, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за договором позики надала договір, на підставі якого передав гроші ОСОБА_2

Між тим, відповідачкою не доведено певними засобами доказування, що вона повернула гроші позивачу за умовами договору позики, оскільки нею не надано борговий документ або розписку на підтвердження виконання свого обов'язку, як того вимагає ст. 545 ЦК України.

Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, та у постанові від 11. 07. 2015 року № 6- 1967цс 15, застосування яких в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доводи апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції допитані свідкі, які підтвердили той факт, що грошові кошти за договором позики позивачем відповідачці не передавались, є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 2 статті 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до роз'яснень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за №9, не може доводитися свідченнями свідків заперечення факту вчинення між сторонами правочину, який належить вчиняти у письмовій формі, а також оспорювати виконання зобов'язань, що виникли з цього правочину.

За своєю суттю договір позики про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Оскільки факт передачі позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 420 000 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи нотаріально посвідченим договором позики, то даний факт не може бути спростований показами свідків.

ОСОБА_2 свої зобов»язання по поверненню коштів не виконала до теперішнього часу, а тому судова колегія погоджується з висновками районного суду про застосування ст.. 625 ЦК України до спірних правовідносин і стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, борг за договором позики від 13.09.2014р. на суму 420 000 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми за весь період складає 575 050 грн. +10 462,23 грн. = 585 512,23 грн.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 під приводом продажу вантажного автомобіля марки МАN АХ 8714 CI та автопричепу до нього заволоділи її грошовими коштами шляхом укладання договору позики не спростовують договір позики, який був нотаріально посвідчений, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у власність грошові кошти в розмірі 420 000 грн. 00 коп. від ОСОБА_3

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

П.В. Кісь