Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_5 до управління освіти Херсонської міської ради, директора загальноосвітньої школи № 8 Процика ВіталіяБогдановича, вчителя загальноосвітньої школи № 8 ОСОБА_7, загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 про захист прав дитини шляхом відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у школі № 8, де навчається її онук, були порушені права останнього, оскільки під час навчального процесу вчитель української мови і літератури ОСОБА_7 надає принизливу оцінку розумовим здібностям ОСОБА_5, підбурює інших учнів на створення конфліктної ситуації з ними, занижує оцінювання навчального процесу, грубо поводиться з ним. Директор школи відмовився прийняти відповідні заходи для усунення методів шкільної дисципліни, що принижують повагу та людську гідність дитини, змушував матір ОСОБА_5 перевести його в іншу школу. На думку позивача, управління освіти не забезпечило школу керівником з належним педагогічним досвідом та відповідною кваліфікацією, не здійснювало належного контролю за навчальним процесом у школі. Дитина відмовляється відвідувати уроки вчителя ОСОБА_7, неправомірні дії якої призвели до стресового стану дитини, що також позначилось на відносинах з іншими учнями та завдали моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути солідарно з відповідачів 3 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, щопроведеною управлінням освіти перевіркою та анкетуваннями учнів 5-го класу Херсонської загальноосвітньої шкоди № 8 підтверджено, що учитель української мови та літератури створює умови для успішного засвоєння програмного матеріалу всіма учнями, враховує вікові та індивідуально-психологічні особливості п'ятикласників, вимогливо ставиться до учнів та справедливо оцінює результати навчальної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачами належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, доведено відсутність своєї вини у завданні моральної шкоди та неправомірних дій.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок компетентного органу про порушення прав дитини.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова