Справа № 161/4928/14-ц
Провадження № 2/161/2098/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Олексюк А.В.

при секретарі Педич Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність. Позов обгрунтовує тим, що 31.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 (далі Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000, 00 дол. США з розрахунку 14,0 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 31.05.2017 року.

Між ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк» і Національним банком України 08.12.2011 року укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань ПАТ «Укрсиббанк» на користь АТ «Дельта Банк» (далі - Договір) (копія додається). Відповідно до п. 2.1. Договору ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» Права вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами, що забезпечують виконання Кредитних Зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях.

Відповідно до положень ст. 516 ЦК України, відступлення ТОВ «Український промисловий банк» Прав Вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами до АТ «Дельта Банк» не вимагає отримання згоди Боржників. Внаслідок передачі ПАТ «УкрСиббанк» АТ «Дельта Банк»Прав Вимоги до Боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Український промисловий банк») від Боржників повного, належного та реального виконання обовязків за Кредитними та Забезпечувальними Договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З метою забезпечення повернення кредиту між між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 31.05.2017р. та зареєстрований в реєстрі за № 1390, за умовами якого Відповідачі передали в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 19.03.1998 року, відділом приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської ради, згідно розпорядження № 296-р, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.12.2005 року, реєстраційний номер 13006041.

Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання умови кредитного договору, про що неодноразово повідомлявся позивачем, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору.

Однак зобовязання не виконані останніми, у звязку з чим, станом на станом на 28.01.2014 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість у сумі: 581 979,05 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 41 664,32 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 333 022,91 грн.; сума заборгованості за відсотками 31 146,77 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 248 956,13 грн.

Враховуючи вказане, позивач просить в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 щодо оплати заборгованості у розмірі 581 979,05 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.05.2007р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі АТ «Дельта Банк» права власності на це майно, визнати за АТ «Дельта Банк» право власності на квартиру, припинити право власності Іпотекодавців ОСОБА_1, ОСОБА_2 на квартиру, виселити з квартири відповідачів та інших осіб які проживають і зареєстровані за адресою квартири, витребувати від відповідачів правовстановлюючі документи (в тому числі технічну документацію та дублікати документів) на квартиру та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В судове засіданні представник позивача ОСОБА_4 не з'явилася, подав до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення розгляду справи без його участі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися без поважних причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_3 особа Державна реєстраційна служба України в судове засідання не з'явилилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення у звязку із наступним.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. ст. 526, 527, 530, 546, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України.

Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до кредитного договору № 0 від 31.05.2007 р. Банк надав Відповідчу кредитні кошти у розмірі 50 000, 00 дол. США з розрахунку 14,0 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 31.05.2017 року (а.с. 20-23).

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлені строки його виконання та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу.

Станом на 28.01.2014 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість у сумі: 581 979,05 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 41 664,32 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 333 022,91 грн.; сума заборгованості за відсотками 31 146,77 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 248 956,13 грн. (а.с. 29).

З метою забезпечення повернення кредиту між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 31.05.2017р. та зареєстрований в реєстрі за № 1390, за умовами якого Відповідачі передали в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 19.03.1998 року, відділом приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської ради, згідно розпорядження № 296-р, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.12.2005 року, реєстраційний номер 13006041 (а.с. 24-28).

Між ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк» і Національним банком України 08.12.2011 року укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань ПАТ «Укрсиббанк» на користь АТ «Дельта Банк» (далі - Договір) (копія додається). Відповідно до п. 2.1. Договору ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» Права вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами, що забезпечують виконання Кредитних Зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України, відступлення ТОВ «Український промисловий банк» Прав Вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами до АТ «Дельта Банк» не вимагає отримання згоди Боржників. Внаслідок передачі ПАТ «УкрСиббанк» АТ «Дельта Банк»Прав Вимоги до Боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Український промисловий банк») від Боржників повного, належного та реального виконання обовязків за Кредитними та Забезпечувальними Договорами.

На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься віпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до п. 4.1. Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем: - у випадках зазначених в п.п. 2.1.1.- 2.1.2. цього договору; у разі порушення Іпотекодавцем будь якого зобовязання за цим Договором. Відповідно до п. 5.1. Договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5.1. та п. 5.3. Договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. У разі застосування передачі Предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1. цього договору.

В матеріалах справи наявні копії листів, що були направлені Банком відповідачам про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, в листах наявне попередження відповідачів про початок процедури звернення стягнення на майно, у випадку невиконання вимог позивача у відповідні строки (а.с. 40-54).

В процесі розгляду справи, представником ОСОБА_2 було заявлене клопотання про призначення у даній справі судової оціночно будівельної експертизи. Згідно висновку № 7602 від 23.09.2016р. судової оціночно будівельної експертизи ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Молоді, 3б/49, станом на день проведення експертизи, визначена порівняльним піходом, становить 799 900,00 гривень, що є співмірною із сумою заборгованості відповідачів.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Вказана правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 26.10.2016 року у справі № 6-1625цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що слід відступити від вказаних правових позицій у звязку із наступним.

Правові позиції вищезазначених постанов вказують на те, що звернення стягнення на майно, шляхом набуття у власність Іпотеодержателем є позасудовим способом звернення стягнення на майно, однак у мотивувальних частинах вищевказаних постанов не заперечується того факту, що спір про звернення стягнення на майно шляхом набуття у власність судами попередніх інстанцій було вирішено правильно (задоволено позовні вимоги позивачів в повному обсязі), зокрема в Постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року. (справа № 6-1219цс16) зазначається, що у справі, яка переглядається судами встановлено, що умови договору відповідач не виконував, кредит не погасив, в звязку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки, або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна. Хоча, у справі, яка переглядалася, суд ухвалюючи судові рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», однак установивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, суд вірно вирішив спір по суті, захистивши порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою. Враховуючи вищезазначене, у справі, яка переглядається, суди статті 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» застосували неправильно, однак вірно вирішили спір по суті та з урахуванням того, що внаслідок винесення Верховним Судом України власного рішення результат по суті спору не зміниться, тому судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій слід залишити без змін.»

Крім того, в мотивувальній частині Постанови Верховного Суду України від 26.10.2016 року (справа № 6-1625цс16) зазначено, що ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, хоч і неправильно застосував норми статей у 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», однак, установивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, правильно вирішив спір по суті, захистивши порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою.

Суд вважає, що позов АТ «Дельта Банк» в частині звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього є підставний, оскільки таким способом суд захищає порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою.

Позовні вимоги банку, що стосуються визнання та припинення права власності на іпотечне майно, витребування від відповідачів не підлягають до задоволення, оскільки такий спосіб захисту свого права не передбачений Цивільним кодексом України, Законом України «Про іпотеку» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, позовні вимоги позивача про виселення з квартири Іпотекодавців та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані за адресою, не підлягають до задоволення у звязку із наступним.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилої квартири (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Установивши у справі, що в іпотеку передано житлова квартира, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Вказана правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду України від 18.03.2015р. (справа № 6-39цс15).

Відповідно до зазначених норм матеріального права, із врахуванням Постанов Верховного суду України та умов договору, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити частково і звернути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) права власності на вказане майно.

В решті позовних вимог банку слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 509, 510, 526, 527, 549, 550, 1050, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » - суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.05.2007р., в розмірі 581 979,05 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 41 664,32 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 333 022,91 грн.; сума заборгованості за відсотками 31 146,77 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 248 956,13 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) права власності на вказане майно, за вартістю 799 900,00 гривень.

В решті позовних вимог позивача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. понесених витрат по сплаті судового збору по 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк