Справа № 694/2084/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

(заочне)

24.03.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д.І.

при секретарі Матвієнко А,А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 28 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 28121401, згідно з умовами якого позивач надав відповідачці у позику грошові кошти в сумі 11890,20 грн., а відповідачка зобовязалася їх повернути у визначений договором порядку та строку, а саме до 18.10.2015 року.

Позивач свої зобовязання за договором позики виконав в повному обсязі та надав кошти ОСОБА_2, натомість відповідачка не виконує свої обов'язки за договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 41685,21 грн. Вказана заборгованість складається із суми неповернутої позики 10702,20 грн.; пені за період прострочення 30715,31 грн.; відсотки за період прострочення 53,66 грн.; індекс інфляції за період прострочення 214,04 грн..

Позивач з урахуванням позовних вимог просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики № 248121401 від 28.12.2014 року в сумі 41685 грн. 21 коп.

Також позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Причини неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобовязальних правовідносинах.

Так, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 28121401, згідно з умовами якого позивач надав відповідачці у позику грошові кошти в сумі 11890,20 грн., а відповідачка зобовязалася їх повернути у визначений договором порядок та строк, а саме до 18.10.2015 року.

Відповідно до умов договору позики позивач зобовязаний був надати відповідачці позику на умовах, передбачених договором позики.

Позивач виконав свої зобовязання, надавши відповідачці кошти в повному обсязі, проте відповідачка не належним чином виконує умови договору, яка як позичальник зобовязувалася своєчасно повернути позику у визначені договором терміни, а також виконати інші зобовязання згідно договору позики.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до п.2.1. Договору, сума позики становить 11890,20 (Одинадцять тисяч вісімсот девяносто) гривень 20 копійок, строк користування позикою, згідно п. 4.1. Договору, розпочинається в день підписання Договору та становить 42 тижні. Строк сплати останнього платежу - 18.10.2015 року.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору, позика повертається Позичальнику щотижневими платежами згідно графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до Договору.

Як встановлено судом Відповідачка умови Договору належним чином не виконала, позика не була повернута вчасно. Починаючи з 04.01.2015 року відповідачка порушувала строки повернення позики згідно графіку платежів, та не повернула позику в повному обсязі.

Таким чином, станом на дату подання даної позовної заяви, заборгованість ОСОБА_2 перед Позивачем зі сплати суми позики, становить 10702,20 грн.

Судом також встановлено, що відповідачка належним чином ознайомлена зі змістом договору позики, що засвідчується її особистим підписом; його умови нею не спростовуються.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідачка порушила свої зобовязання щодо повернення коштів та сплати процентів за користування позикою.

Пунктом 6.3. Договору визначено, що за прострочення щотижневого платежу Відповідач, зобовязаний сплатити Позикодавцю, пеню у розмірі 1 % (відсотків) від простроченої суми, починаючи з першого дня несплати щотижневого платежу за кожний календарний день прострочення. Сплата пені не звільняє Відповідача від сплати всіх інших, визначених Договором та чинним законодавством платежів.

Крім того, п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу визначає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

У розглядуваній справі борговий документ (Договір позики) знаходиться у позивача.

Своїх заперечень проти позовних вимог про стягнення суми боргу за договором позики та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідачка суду не надала.

Позивачем доведено належними доказами наявність грошового зобов`язання та передання грошових коштів відповідачеві. Доказів виконання вказаного зобов`язання відповідачкою судом здобуто не було.

Станом на дату подання позовної заяви, а саме 24.12.2015 року виникла заборгованість в сумі 10702,20 грн. яка і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Разом з тим до суми позики позивачем нараховується пеня за період прострочення 30715,31 грн.; відсотки за період прострочення 53,66 грн.; індекс інфляції за період прострочення 214,04 грн.

Суд перевіривши вищевказані розрахунки зазначає наступне.

Стосовно вимог про стягнення відсотків та індексу інфляції за період прострочення то розрахунок зазначених сум здійснений позивачем за зменшений період, що є правом останнього. Та оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення відсотки за період прострочення 53,66 грн.; індекс інфляції за період прострочення 214,04 грн., які і підлягають до стягнення.

Проте, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд констатує, що він зроблений не вірно.

Так, відповідно до п 6.3. Договору визначено, що за прострочення щотижневого платежу Відповідач, зобовязаний сплатити Позикодавцю, пеню у розмірі 1 % (відсотків) від простроченої суми, починаючи з першого дня несплати щотижневого платежу за кожний календарний день прострочення.

В даному випадку простроченою буде сума, яку мала б сплатити позивачка у встановлений графіком строк щотижнево, а не загальна сума боргу вказана позивачем.

Відтак, розрахунок пені повинен бути здійснений наступним чином:

П= П1+П2+П3….+П41, де П- загальна сума пені, а П1, П2.., П41 щотижнева сума пені.

П1=283,10грн. х 1% х 7дн.; П2=283,10грн. х 2 х 1% х 7дн. і т.д.

Виходячи із вказаних розрахунків розмір пені за період з 05.01.2015р. по 18.10.2015р. складає 17062,44грн., що і підлягає задоволенню.

При цьому судом не враховується останній обов`язок по здійсненню платежу 18.10.2015р., оскільки вказана дата зазначена позивачем як кінцева у періоді нарахування пені, а суд, відповідно, не може вийти за межі позовних вимог.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основної суми боргу, відсотків за період прострочення та інфляційних збитків та частково пені є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а тому з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України, та ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 226-228 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в сумі 28032 (двадцять вісім тисяч тридцять дві) грн. 30 коп. з яких: сума неповернутої позики - 10702,20 грн.; пеня за період прострочення в сумі 17062,44 грн.; 3% річних за період прострочення в сумі - 53,66 грн. та індекс інфляції за період прострочення в сумі - 214,04 грн.

В іншій частині позовних вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору у розмірі 370 ( триста сімдесят) грн. 67 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.І.Сакун