Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_1, спадкоємцями якого за законом першої черги були її мати - ОСОБА_5, брат - ОСОБА_2 та сестра - ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу ОСОБА_3, проте спадщину після смерті фактично прийняли вона та мати, оскільки проживали у спадковому будинку, брат та сестра спадщину не приймали до нотаріальної контори з відповідною заявою не зверталися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5, після смерті якої вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Посилаючись на викладене й на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері та батька, оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спадщину після смерті батьків не приймали й не заперечують проти видачі їй свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, або передати справу на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що до участі у даній справі не було залучено ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, чиї права та інтереси зачіпаються заявленим ОСОБА_1 позовом, оскільки за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому порядку визнано право власності на спірний жилий будинок, а ОСОБА_9 у 2005 році придбала частину спірного будинку у ОСОБА_10 та ОСОБА_8 й з того часу проживає в ньому.

Однак з такими висновками суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСРвизнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Цивільний кодекс Української РСР, чинний на час виникнення у позивача права на спірний житловий будинок, не пов'язував момент виникнення права власності на нерухоме майно із його державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСРприйнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК Українипитання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_11, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, а тому ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом.

Крім неї спадкоємцями за законом першої черги є також інші діти спадкодавця - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_5

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька й не заперечують проти оформлення права власності на спадкове майно за позивачем, що підтверджується їх заявами про відмову від спадщини.

Дружина померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 фактично вступила в управління спадковим майном, проте не оформила спадщину в установленому законом порядку та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

ОСОБА_1 також фактично вступила в управління спадковим майном після смерті батька, оскільки на день смерті останнього проживала разом з ним у спадковому будинку, користувалася ним, доглядала та утримувала його, однак будучи єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батьків, оформити спадщину позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадщину, які були втрачені внаслідок затоплення.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 01 лютого 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та визнано за сторонами право власності за кожним на Ѕ частину вказаного будинку.

Разом з тим, 01 жовтня 2015 року судом постановлено ухвалу про виправлення описки в зазначеному рішенні й у резолютивній частині рішення вказано про визнання за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 права власності за кожним із них на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, який зареєстровано на ім'я ОСОБА_12

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1, зазначала про неможливість оформлення права на спадщину у вигляді Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів, інша Ѕ частина вказаного будинку належала ОСОБА_12, після смерті якого її успадкувала ОСОБА_8, яка в подальшому уклала договір купівлі-продажу цієї частини будинку з ОСОБА_7

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 в обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що є власником Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_1, яку придбала у ОСОБА_10, чоловіка ОСОБА_8, на підтвердження чого надала копію розписки ОСОБА_10

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте зазначені положення законодавчих актів суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України не врахував, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив та не вжив заходів для з'ясування дійсних обставин справи, зокрема дійсного обсягу спадкового майна й кола спадкоємців, які мають право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому, зазначаючи про те, що спірна частина жилого будинку на праві власності належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд взагалі не звернув уваги та не дослідив ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року про виправлення описок у рішенні цього ж суду від 10 квітня 2006 року, згідно якої за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано право власності на частину жилого будинку, яка за життя належала на праві власності ОСОБА_12, а не ОСОБА_4, що свідчить про те, що спірний будинок складається з двох відокремлених частин, право власності на які зареєстроване за різними особами.

Крім того, є безпідставним посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_9 придбала Ѕ частину спірного будинку, через відсутність належних й допустимих доказів цього, а надана останньою копія розписки ОСОБА_10, який взагалі не є власником спірного майна, про продаж вказаної нерухомості, не є таким доказом.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України та дійшов передчасних висновків про те, що при розгляді даного спору було вирішено питання про права й обов'язки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яких не було залучено до участі в справі й відсутності правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Ураховуючи те, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко