У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа - спільне Українсько-Швейцарське підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком», про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «БанкКредит Дніпро» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати поруку від 29 серпня 2012 року припиненою з 1 квітня 2013 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 квітня 2009 року між публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») та спільним Українсько-Швейцарське підприємством товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» (далі - СП ТОВ «Луцькенергоком») було укладено кредитний договір строком до 1 жовтня 2012 року. В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору 29 серпня 2012 року між позивачем та банком було укладено договір поруки. Вказував, що у жовтні 2013 року він дізнався, що банк звернувся з позовом до суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦПК України, просив визнати поруку припиненою, оскільки банк не пред'явив до нього вимоги про повернення кредиту протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 рокурішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 29 серпня 2012 року, укладений між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_4

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З матеріалів справи убачається, що з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 банк звернувся у жовтні 2013 року, натомість строк дії кредитного договору закінчився 1 жовтня 2012 року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином апеляційний суд дійшов вірного висновку про визнання поруки припиненою, оскільки банком пропущено шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П. Штелик