Справа № 527/469/16-ц
провадження 2/527/214/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретареві судового засідання - Недосіці О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай), треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Глобинського РУЮ, відділ держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 01 березня 2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому прохає визнати за нею право на земельну частку (пай ) у землях колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, с. Землянки Глобинського району Полтавської області, розміром 4.37 умовних кадастрових гектари, вартістю 154623,80 грн. (з урахування коефіцієнтів індексації 4,796 та 1,756).

Мотивувала тим, що була членом КСП Дружба, село Радалівка Глобинського району Полтавської області. ЇЇ прізвище включене до списку громадян - членів КСП Дружба, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю та сертифікату на право на земельну частку (пай) під № 165. Державний акт на право колективної власності на землю КСП Дружба» отримано 10.06.1995 року серія ПЛ-7 за №17. Їй видавався сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0059168 в розмірі 4,37 умовних кадастрових гектарів в межах Землянківської сільської ради Глобинського району, вартістю 154 623,80 грн. в спільній частковій власності членів названого КСП. Сертифікат на право земельної частки (пай) було втрачено. Про втрату сертифікату було зроблено оголошення в газету, через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай).

Таким чином, вона позбавлена правовстановлюючого документу на землю і змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує.

Представники відповідачів Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з»явилися. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу без їх участі. Заперечення на позов не направили.

Представники третіх осіб відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Глобинського РУЮ, відділу держгеокадастру у Глобинському районі в судове засідання не з»явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечення на позов не направили.

Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне.

Судом встановлено, що на ім'я позивача згідно рішення Глобинської районної державної адміністрації від 25.06.1996 року №326 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0059168 в розмірі 4,37 в умовних кадастрових гектарах на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Дружба», однак вказаний сертифікат позивачем було втрачено, про що нею подано оголошення в місцевій пресі.

Відділ Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області довідкою від 10 лютого 2016 року підтвердив, що такий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 4,37 в умовних кадастрових гектарах на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області дійсно видавався на імя ОСОБА_1, грошова оцінка земельної ділянки становить 154623,80 грн. (з урахуванням коефіцієнта індексації 4,796та 1,756)

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Пунктами 10, 11, 12 додатку №1 до Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №11 від 20.02.1996 року було передбачено, що сертифікати про право власності на земельну частку (пай) видаються відповідною районною державною адміністрацією особі, яка має на це право. Відновлення втрачених сертифікатів проводиться тими ж органами, що їх видали. Однак на данний час немає можливості видачі нового сертифікату замість втраченого.

Відповідно до п.17 Розділу 10 Прикінцевих положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Проте, через втрату сертифіката позивач позбавлена можливості розпоряджатися належним їй паєм.

Згідно ч.2 ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди в усіх необхідних випадках мають застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на викладене позов задовольняється повністю.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що сертифікат, виданий на ім'я позивача був втрачений, тому відповідно до ст.392 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. 24 Конституції України, Керуючись ст.16,392 ЦК України, ст.ст. 10, 57-64, 158,174,197,212-215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай) на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, розміром 4,37 умовних кадастрових гектари, вартістю 154623,80 гривні (з урахування коефіцієнтів індексації 4,796 та 1,756).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька