Провадження № 22-ц/773/609/16 Категорія: 34 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю: представника позивача Максимчука Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу за апеляційною скаргою представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" Максимчука Юрія Володимировича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" 975 (дев'ятсот сімдесят п'ять) грн., сплачених у відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, представник позивача Максимчук Ю.В. подав апеляційну скаргу. Посилається на порушення норм матеріального права, у зв'язку з не повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В даному судовому засіданні представник позивача Максимчук Ю.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній, представник відповідача ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2011 року в с. Голишів Луцького району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який належить товариству "Титан".

Постановою Луцького міськрайонного суду від 28.12.2011 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним в даному ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400 грн..

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду.

Із ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ТзОВ "Титан" про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, вбачається, що сторони уклали мирову угоду, умови якої визнані судом.

Із платіжних доручень від 24.12.2014 року, 15.01.2015 року, 16.02.2015 року, 18.03.2015 року, 07.04.2015 року, 07.05.2015 року встановлено, що ТзОВ "Титан" на відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, провело повністю виплату коштів згідно умов мирової угоди в розмірі 42109,50 грн. (а.с. 15-20).

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст.132 КЗпП України за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Таким чином, встановивши, що відповідач ОСОБА_3 під час виконання своїх трудових обов'язків скоїв дорожньо-транспортну пригоду, керуючи автомобілем, належним ТОВ "Титан", суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі місячного заробітку, який підтверджується копією наказу про прийняття на роботу з зазначенням заробітної плати.

Покликання в апеляційній скарзі на неправильне застосування норм трудового права є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Титан", що підтверджується копією наказу №20 від 20.04.2011 року про прийняття на посаду водія ОСОБА_3 (а.с.21). З копії наказу про звільнення (а.с.22) убачається, що ОСОБА_3 був звільнений 30 квітня 2012 року, тобто після настання події, яка призвела до заподіяння шкоди.

Суд не приймає до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що з відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а тому позовні вимоги про стягнення шкоди в порядку регресу підлягають до повного задоволення, оскільки такі доводи не відповідають нормам матеріального права.

Так статтею 135-1 КЗпП України визначено коло осіб, з якими можуть укладатися такі договори та за виконання яких робіт. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС "Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих ним для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність" № 447/24 від 28.12.1977 року(далі - Постанова № 447/24), яка діє на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.91 р. "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", то до переліку таких осіб водії не відносяться, а тому суд першої інстанції вірно не взяв до уваги факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність, вважаючи, що в даному випадку відповідач повинен нести відповідальність в межах середнього місячного заробітку, який становив 975 грн..

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження судом першої інстанції і спростовуються вищенаведеними обставинами справи та вимогами законодавства.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» Максимчука Юрія Володимировича відхилити.

Рішення міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: