Справа № 502/555/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Тюміна О.Г..

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

за участю : позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»

про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,-

В С ТА Н О В И В :

13.03.2015 року позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області із позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» , який уточнював шляхом подання уточнених позовів 06.07.2015 року (а.с. 25) , 12.10.2015 року (а.с. 47), 07.12.2015 р. (а.с. 123) та остаточно просить поновити його на роботі на посаді інженера виконроба госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу (ГВСП) «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» , стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2015 року , стягнути не донараховану суму середньомісячного заробітку, стягнути не донараховану заробітну плату за липень місяць в сумі 878 грн., стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 40000 грн.

Підтримуючи в судовому засіданні позов, позивач зазначає що звільнення його з роботи у звязку із скороченням працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено із порушенням вимог закону без отримання згоди профспілкової організації на звільнення, йому не було запропоновано інше місце роботи , а також порушено його право на переважне залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Також зазначає, що йому було невірно розраховано середній заробіток 3500 грн. замість належних 3726 грн. Також йому не донарахована заробітна плата за липень місяць в сумі 878 грн.

Представник відповідача позов визнав частково в частині не донарахування позивачу 177,55 грн. при обчисленні середньої заробітної плати , що враховується під час нарахування вихідної допомоги, що стало наслідком неврахування того, що ОСОБА_1 з 15.12.2015 року по 31.12.2015 року виконував обовязки інженера (кошторисника), з доплатою 25 % від посадового окладу. Під час розгляду справи відповідачем проведено новий розрахунок та запропоновано позивачу отримати 177,55 грн. через касу заводу, але позивачем ця сума не отримана.

В іншій частині відповідач з позовом не згоден з наступних підстав. В звязку із скрутним фінансовим становищем підприємства , яке виникло із-за відсутності замовлень на суднобудівництво, збитків протягом останніх чотирьох років, зменшення обсягів сторонніх замовлень , керівництво заводу прийшло до висновку про необхідність здійснити зміни в організації виробництва шляхом скорочення чисельності та штату працівників , яке передбачало і скорочення посади , яку займав позивач. Відповідно до ст. 42 КЗпП України адміністрація провела відповідний аналіз роботи працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які займали посади, одна з яких підлягала скороченню, та прийшла до висновку , що найбільшу кваліфікацію та продуктивність праці має ОСОБА_3 До такого висновку адміністрація прийшла з урахування стажу роботи - ОСОБА_1 працював на заводі з 2003 року, з 2012 року- на даній посаді. За час роботи він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. В той же час ОСОБА_3 займає посаду інженера (виконавця робіт) з 2009 року, а взагалі працює на даному заводі з 1968 року. Маючи диплом за спеціальністю експлуатація судового електроустаткування з кваліфікацією техніка електромеханіка, він під час виконання посадових обовязків постійно виявляє високий професійний рівень, неодноразово заохочувався. В звязку із зазначеним, адміністрація визнала ОСОБА_3 робітником з найбільшою продуктивністю праці , який має переважне право на залишення на роботі.

З твердженнями позивача , що він мав право на отримання іншої роботи , яку йому не було запропоновано, відповідач не згоден з наступних підстав. Згідно кваліфікаційних вимог, зазначених в п/п 1.5 п.1 посадової інструкції, яку обіймав ОСОБА_1, працівник повинен мати вищу освіту відповідного напрямку. ОСОБА_1 має спеціальність «Менеджмент організацій» та кваліфікацію «Менеджер економіст», працюючи на займаній посаді , він виконував роботи з організації роботи стосовно ремонту суден, випуску якісної продукції та виконання робіт стосовно такого ремонту. До його обовязків не входили функції, які передбачені Положенням про комерційний відділ, в звязку з чим така робота йому не пропонувалась.

ОСОБА_1 був звільнений на підставі наказу ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ УДП від 25.02.2015 року за № 28-к у звязку зі скороченням штату, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України Про майбутнє звільнення позивач був завчасно попереджений, ознайомлений за наказом , в день звільнення йому було видано розрахунок та оформлена трудова книжка. Причиною припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України стала обєктивна необхідність змін в організації виробництва і праці у вигляді скорочення чисельності штату працівників. Про скорочення чисельності працівників було видано три наказу, в тому числі наказ № 147 від 16.12.2014 року. В звязку з тим , що в цілому на заводі було скорочено 44,5 штатних одиниць, а створено тільки 15 робочих місць відповідач не мав можливості запропонувати позивачу іншу роботу. Після прийняття рішення про скорочення чисельності штату працівників адміністрація заводу звернулася до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення працівників. Профком прийняв рішення відмовити в наданні згоди на звільнення робітників але без належного мотивування про кожній особі, що надає власнику або уповноваженому органу здійснити звільнення без такої згоди. В звязку із зазначеним вважають вимоги позивача про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення відшкодування моральної шкоди безпідставними.

З вимогою про стягнення частини заробітної плати в розмірі 878,23 грн. за липень 2014 року , яка виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати відповідач не згоден , та пояснює, що невиплата позивачу заробітної плати в установленому порядку в першому півріччі 2014 року мало місце не з вини підприємства, в звязку з тим, що Відділом ДВС Кілійського районного управління юстиції під час здіснення примусового виконання зі стягнення з КСБСРЗ грошових коштів на загальну суму близько 2.400 тис грн. було накладено арешт на всі кошти заводу в наслідок чого працівники могли отримувати заробітну плату тільки в порядку виконання посвідчень КТС про задоволення вимог працівника по стягненню заробітної плати.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши надані докази та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов таким , що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини справи та спірні правовідносини, що виникли між сторонами в сфері трудових правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається : 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч.2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі , передбачене законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємству. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав , передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації , членом якої є працівник…

Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Судом достовірно встановлено наступні фактичні обставини.

Сторони з 27.02.2003 року перебували в трудових правовідносинах, в яких ОСОБА_1 працював інженером (виконавцем робіт) БП і КВ виробничої служби ГВСП «Кілійський суднобудівельно судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» . (а.с. 33)

Згідно Диплому ОСОБА_1 закінчив у 2010 році Кілійську державну академію водного транспорту і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент організацій» та здобув кваліфікацію менеджер економіст. (а.с. 5)

Згідно Посадової інструкції № ПІ-В-012-2010 інженера (виконроба) бюро підготовки і керування виробництвом виробничої служби , зокрема п. 1.5 , працівник повинен мати повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (спеціаліст) без вимог до стажу роботи.(а.с. 6)

16.12.2014 року керівником Кілійського суднобудівельного судноремонтного заводу в звязку з відсутністю замовлень по суднобудуванню впродовж 4-х років, зменшення обсягів сторонніх замовників, консервацією обєктів виробничих підрозділів , збитковим фінансовим результатом в 2013 2014 роках та оптимізації структури підприємства, з метою удосконалення організації управління виробництвом, раціоналізацією штатної структури посад і скорочення постійних витрат на виробництво та відповідно до ст. 64 Господарського Кодексу України видано наказ № 147 від 16.12.2014 року про виключення з 17.02.2015 року із структури заводу служби маркетингу, бюро підготовки і керування виробництвом, ВТК. Пунктом другим наказу передбачено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України скоротити з 17.02.2015 року штатних одиниць , в тому числі інженера (виконавця робіт) БП і КВ виробничої служби. (а.с. 35 , 53, 80, 81,83, 84 )

25.12.2014 року позивача попереджено про майбутнє звільнення 25.02.2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с. 36 , 54, 89)

Фактичне здійснення скорочення численності працівників підтверджується також «Змінами в штатному розпису» , затвердженими 16.02.2015 року. (а.с. 130-136)

Згідно інформації , наданої відповідачем, Наказами по заводу від 16.12.2014 року № 147 , від 19.12.2014 року № 149, від 16.02.2015 року № 20 було скорочено 44,5 штатних одиниць, а створено 15 робочих місць, на які частково були працевлаштовані скорочені працівники, які мають переважне право (відповідну освіту, стаж роботи і більш високу кваліфікацію) ніж ОСОБА_1 Інша робота ОСОБА_1 не пропонувалась з причин її відсутності. (а.с. 137)

23.01.2015 року адміністрація Кілійського суднобудівельно ремонтного заводу звернулася до профспілки заводу з поданням вих. № 033/81 про надання згоди на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України працівників заводу в кількості 35 осіб, в тому числі ОСОБА_1 , інженера (виконавця робіт), ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на заводі з 2003 року. (а.с. 17, 55, 86)

Згідно протоколу № 20 від 26.01.2015 року профкомом Кілійського ССРЗ розглянуто подання адміністрації (вих. № 033/81 від 23.01.2015 р.) про надання згоди на звільнення працівників заводу , та прийнято рішення про відмову у наданні згоди в звязку з ненаданням інформації про працевлаштування зазначених працівників. (а.с. 3, 56 , 88 )

Наказом № 28-к від 25.02.2015 року ОСОБА_1 , інженера (виконавця робіт) БП і КВ виробничої служби ГВСП «Кілійський суднобудівельно судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» звільнено з роботи 25 лютого 2015 року у звязку зі скороченням штату працівників, п. 1 статті 40 КЗпП України. (а.с. 2 , 34 , 57, 107 )

Таким чином, судом встановлено, що в звязку із наявністю обєктивних причин , а саме важким фінансовим становищем , обумовленим відсутністю попиту на будування суден , значним зниженням попиту на надання послуг з ремонту суден , відповідач прийняв рішення про необхідність здійснення змін в організації виробництва шляхом скорочення чисельності або штату працівників.

Рішення про звільнення позивача прийнято відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України, з урахуванням того, що інший працівник має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці.

Дослідженими доказами встановлено, що про майбутнє звільнення позивача було персонально повідомлено у строки , встановлені ч.1 ст. 49-2 КЗпП України.

На виконання вимог ст. 43 КЗпП України адміністрація звернулася до профспілкового комітету заводу з поданням про надання згоди на звільнення працівників в звязку із скороченням чисельності працівників.

Як вбачається з Протоколу засідання профкому Кілійського ССРЗ № 20 від 26.01.2015 року , профспілковий комітет відмовив адміністрації в наданні згоди на звільнення працівників в звязку з ненаданням інформації про їх працевлаштування, що на думку суду не відповідає вимогам ч. 7 ст. 43 КЗпП України , яка передбачає , що таке рішення повинно бути обґрунтованим в звязку з чим відповідно до зазначеної ч.7 ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мав право звільнити позивача без згоди профкому.

Таким чином , наданими та дослідженими судом доказами не встановлено порушень вимог п.1 ч.1 ст. 40 ; п.1 ч.1 ст. 43 ; ч.1 ст. 47 ; ст. 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України , тобто встановлена відсутність підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними вимогами , в звязку з чим також підлягають залишенню без задоволення.

Позов в частині стягнення не донарахованої суми вихідної допомоги в розмірі 226, 17 грн. частково підтверджується копією наказу № 165-к від 11.12.2014 року про встановлення ОСОБА_1 з 15 грудня по 31 грудня 2014 року доплати за виконання обовязків інженера (кошторисника), у розмірі 25% від окладу інженера (кошторисника) а також довідкою , наданою відповідачем 08.12.2015 року вих. № 031/851 (а.с. 155 , 156) в звязку з чим підлягає частковому задоволенню в сумі 177,55 грн.

Суду не надано доказів того, що позивачу безпідставно не було нарахована заробітна плата в сумі 878,00 грн., в звязку з чим ця позовна вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 177,55 грн. не донарахованої суми вихідної допомоги при звільненні.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4