Справа № 494/1527/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2016 року м.Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області, голови ліквідаційної комісії Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 219,57 грн., -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, заподіяну протиправною бездіяльністю Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області та матеріальну шкоду у розмірі 219,57 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 18.03.2005 року на території прокуратури Березівського району Одеської області до неї застосував фізичне насилля водій прокуратури, чим здійснив правопорушення, передбачене статтями 126, 296 КК України. ОСОБА_1 в період з 2005 року по 31.12.2013 року із заявами до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо неправомірних дій водія прокуратури Березівського районного суду Одеської області, просила внести в ЄРДР відомості про скоєння кримінального правопорушення, почати досудове слідство. Однак, всупереч вимогам статті 214 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями, її заяви в ЄРДР внесені не були. У звязку з чим, ОСОБА_1 вимушена була звернутися до слідчого судді зі скаргою на неправомірну бездіяльність працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за статтею 303 КПК України. 30.01.2015 року ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області була задоволена скарга ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність СВ Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області та зобовязано внести відомості за її заявою від 18.03.2005 року. В Ухвалі слідчий суддя встановив неправомірну бездіяльність РВ, чим встановив та поновив її порушене право. Рішення суду набрало законної сили, а тому у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 50000 грн., оскільки вона вимушена втрачати свій час для звернення до суду, вона втратила свій загальний ритм життя та порушено її Конституційні права. Також позивач просила стягнути витрати на проїзд до суду.

Ухвалою суду від 03.11.2015 року позовну заяву залишено без руху надавши час на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року продовжено строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 19.11.2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 24 грудня 2015 року залучено до справи у якості відповідача голову ліквідаційної комісії Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2

Також, у звязку з набранням чинності закону України «Про національну поліцію» замінено Березівський РВ ГУМВС України в Одеській області на Березівський ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області.

В судові засідання 01.12.2015 року, 24.12.2015 року та 05.01.2016 року позивач не зявилась, разом з тим 25.11.2015 року направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності (а.с.43).

Представник Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Також, вказав, що відомсті внесені до ЄРДР.

Представник управління Державної казначейської служби України в Березівському районі Одеської області у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з цим, через канцелярію суду 30.11.2015 року надійшла заява від заступника начальника УДКСУ у Березівському районі Одеської області ОСОБА_3, в якій зазначено, що представник казначейської служби не буде присутній у судовому засіданні по причині великого навантаження по здачі звітності та заздалегідь погодився із прийнятим рішенням суду (а.с.46). Також направили на адресу суду довіреність на імя ОСОБА_3 (а.с.47). Таким чином, розгляд справи відбувався за відсутності представника УДКС в Березівському районі.

Голова ліквідаційної комісії Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 також у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Разом з цим, надіслав на адресу суду заяви від 24.12.2015 року та 05.01.2016 року про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника відповідача, врахувавши думку управління Державної казначейської служби України в Березівському районі Одеської області, викладену в заяві від 30.11.2015 року та голови ліквідаційної комісії Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2А, викладену в заяві від 05.01.2016 року, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії» (1989), сторона зобовязана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Водночас, заяви ОСОБА_1 під час розгляду справи лише свідчить про те, що вона виключно намагається чинити тиск на суд, з метою прийняття рішення на її користь, з метою зміни складу суду, порушення розумних строків розгляду справи, перешкоджання зясування обставин у справ.

Щодо суті позовних вимог судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась із заявами до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо неправомірних дій водія прокуратури Березівського району Одеської області та просила внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Однак вказані відомості до ЄРДР внесені не були.

Відповідно до статті 55 Конституції України (1996 року) передбачено: «Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб…». Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України зі змінами та доповненнями (далі КПК України). Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно пункту 1 частини першої статті 303 КПК України: «На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення…».

Таким чином, оскарження відмови слідчого, прокурора у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбачена нормами КПК України.

Судом також встановлено, що у зв'язку з тим, що її заява не була внесена до ЄРДР, ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України на неправомірну бездіяльність Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, в якій просила зобов'язати внести відомості до ЄРДР за її заявами та розпочати досудове розслідування. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.01.2015 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області задоволено та зобовязано начальника слідчого відділу Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області розглянути питання щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 від 18.03.2005 року (а.с.4-5).

З огляду на те, що ухвалою слідчого судді від 30.01.2015 року скасовано постанову ДІМ Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 31.12.2013 року та зобовязано посадових осіб Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 та ухвала набрала законної сили, позивач звернулась до суду для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі -ЦПК України) встановлено: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

Відповідно до частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок інших підстав, ніж передбачені частинами 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах».

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, згідно статті 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Крім того, відповідно до статті 25 Закону України «Про міліцію» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина, обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на міліцію.

Таким чином, при встановленні неправомірних дій, бездіяльності працівників Березівського РВ УМВС України в Одеській області (-Березівський ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області) суд вирішує питання про відповідальність цього органу перед позивачем за завдану моральну шкоду.

Відповідно до статті 23 ЦК України : «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом»

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи.

Відтак, обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду та між протиправними діями (бездіяльністю) і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Всупереч цьому, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між встановленою бездіяльністю Березівського РВ та наслідками, а саме: завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з порушенням її прав.

Вказана позиція також відображена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 року по справі №6-45285св14 під головуванням ОСОБА_5

Разом з цим, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_5 проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 дізнавшись, що її заява не була внесена до ЄРДР, звернулась до суду на неправомірну бездіяльність Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР та слідчим суддею від 30.01.2015 року прийнята ухвала якою зобовязано внести відомості до ЄРДР.

Таким чином, судом прийнято відповідне рішення, тобто скаржником реалізовані свої права в передбачений законом спосіб та вона фактично одразу ж звернулась до суду для відновлення свого порушеного права у рамках кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Само по собі посилання на ухвалу слідчого судді від 30.01.2015 року не може служити безспірною підставою для притягнення Березівського РВ до відповідальності та відшкодування моральної шкоди.

Більш того, як свідчить аналіз рішень Європейського суду з прав людини, досить часто суд, визнаючи сам факт порушення прав і свобод людини, тим не менше відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, вважаючи, що сам факт визнання порушення є достатньою справедливою сатисфакцією (рішення від 25 жовтня 1993 року у справі «Гольм проти Швеції»).

Не підлягають стягненню і витрати, пов'язані з явкою до суду при розгляді справи за скаргою позивачки в порядку ст. 303 КПК України, тобто іншої справи, оскільки вони є витратами по іншій справі та не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Згідно зі ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, ЦПК України передбачено компенсацію стороні, на користь якої ухвалено рішення лише добових та втраченого заробітку, проте не передбачено компенсацію витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту.

Більш того, суд вважає за недоцільне надавати детальну відповідь на інші посилання у позовній заяві, оскільки Європейський суд з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Таким чином, аналізуючи наведені позивачем доводи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Разом з цим, щодо визначення відповідачем ОСОБА_6 Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області, суд вважає зазначити, що відповідно до частини другої статті 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно пункту 8 статті 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, територіальні органи Державної казначейської служби України (ОСОБА_6 Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області) не мають повноважень на відшкодування моральної чи матеріальної шкоди з державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області, голови ліквідаційної комісії Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 219,57 грн. - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.01.2016 року.

Суддя І.А. Римар