Єдиний унікальний номер 725/1643/14-ц
Номер провадження 2-п/725/40/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на те, що 18 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №2008/980-КЛТ/128, за умовами якого відповідачу відкрито відновлювальну траншеву кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності в розмірі 600 000 грн., а також визначено, що за користування коштами позичальник сплачує банку одноразову комісію в розмірі 3,10% від суми операції. Термін повернення кредиту встановлено до 13.08.2015 року включно із сплатою процентів в розмірі 22,9% річних.

Крім того, даним договором, а саме у п. 1.4 кредитного договору визначено, що надання кредиту здійснювалось шляхом видачі готівки, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки № 361 від 14 серпня 2008 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 14 серпня 2008 року укладено договори поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань. Також умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник.

При цьому, банк свої зобовязання за даним кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі й відповідно надав позичальнику обумовлену суму коштів.

В подальшому 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №4, за умовами якої позичальнику надано кредит для рефінансування кредитної заборгованості за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 в розмірі 50535,24 грн. й відповідно дана сума коштів була перерахована банком на рахунок для погашення заборгованості за основним кредитним договором.

Крім того, п. п. 2.3-2.7 даної додаткової угоди визначено відповідний порядок повернення кредитних коштів та сплата процентів.

При цьому, умовами основного кредитного договору та додаткової до нього угоди, а саме у п. 3.2.5 договору та у п. 3.2.11 додаткової угоди визначено право банку на вимогу дострокового виконання зобовязань щодо повернення суми кредиту , сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором у разі порушення позичальником умов договорів в частині сплати кредитних коштів, передбачених договором. Також умовами основного договору та додаткової угоди до нього визначено те, що у разі прострочення позивальником зобовязань щодо сплати кредиту, процентів, комісії, передбачених умовами договору, останній сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафні санкції (пп.8.1-8.3 договору та пп. 4-1 -4.2 додаткової угоди).

Також вказував й на те, що крім вищезазначеного кредитного договору, між банком та відповідачем укладено ще один договір кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, за умовами якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 148000,00 доларів США із терміном повернення кредиту до 27.04.2011 року включно з відсотковою ставкою 15,0% річних.

В подальшому, 31 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, за умовами якої позичальнику надано кредитні кошти в сумі 48000,00 доларів США, а також встановлено порядок повернення коштів та сплату процентів.

При цьому, банк виконав свої зобовязання за даною додатковою угодою та на підставі заяви про видачу готівки від 31 травня 2007 року надав відповідачу обумовлені договором кредитні кошти.

Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року відповідно до укладеного договору поруки від 28.04.2006 року поручителем виступила фізична особа ОСОБА_2, яка згідно із п. 1.1 договору поруки поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з умов кредитного договору. Також умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник

27.06.2012 року до кредитного договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №14. Даною додатковою угодою надано позичальнику кредит для рефінансування заборгованості за основним договором в розмірі 59390,03 грн. й відповідно до умов п. 2.1.1 додаткової угоди, кредитні кошти для рефінансування були перераховані на рахунок для погашення заборгованості за кредитним договором №2006/840-МК/79.

При цьому, пп. 2.3-2.7 додаткової угоди від 27 червня 2012 року до основного кредитного договору №2006/840-МК/79 встановлено порядок повернення кредиту та сплата відсотків.

Також вказував й на те, що умовами кредитного договору №2006/840-МК/79 та додаткової угоди від 27 червня 2012 року визначено право банку на вимогу щодо дострокового виконання зобовязання за кредитним договором та додатковою угодою до нього у разі порушення позичальником умов договорів щодо сплати кредитних коштів, передбачених умовами договору.

Крім того, умовами п.п. 8.1-8.3 кредитного договору №2006/840-МК/79 та пп..4-1.-4.2 додаткової угоди до кредитного договору № 14 від 27 червня 2012 року визначено, що у разі прострочення позичальником зобовязань щодо сплати кредиту, процентів та/або комісії, передбачених умовами договору, останній сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафні санкції.

Разом з тим, відповідачем належним чином своїх зобовязань по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів не виконував, тому 11.01.2014 року банком було направлено досудові вимоги про порушення зобовязань по кредитним договорах та додаткових угод до кредитних договорів щодо сплати заборгованості з пропозицією достроково виконати боргові зобовязання в термін протягом 30-ти календарних днів з дати отримання вимоги, однак дані вимоги відповідачами залишені без відповідного реагування.

Посилаючись на вказане, Банк на підставі положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а також умов кредитних договорів просив достроково стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості, яка станом на 11 січня 2014 року становили 1 968 060,16 грн. й відповідно складається із: заборгованості за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року, а саме: заборгованості по тілу кредиту 498699,72 грн., заборгованості по сплаті процентів 178096,48 грн., пені за прострочення сплати кредиту 37364,05 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 18634,07 грн., індексу інфляції 1771,37 грн.; за додатковою угодою №4 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року: заборгованості по тілу кредиту 50535,24 грн., заборгованості по відсотках 12645,06 грн., пені за прострочення сплати кредиту 4485,71 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 2242,88 грн., індексу інфляції 214,44 грн.; за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року: заборгованості по тілу кредиту 795420,44 грн., заборгованості по відсотках 186592,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту 65136,13 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 33810,39 грн.; за додатковою угодою №14 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року: заборгованості по тілу кредиту 59390,02 грн., заборгованості по відсотках 14860,73 грн., пені за прострочення сплати кредиту 5271,69 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 2635,88 грн., індексу інфляції 253,65 грн., а також стягнути з відповідачів суму сплаченого при зверненні до суму судового збору в розмірі 3 654 грн.

Представник позивача в судовому засідання поданий позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги в частині зобовязання по сплаті суми кредитної заборгованості за кредитними договорами, яка складається з тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій визнав в повному обсязі, окрім суми заборгованості за додатковою угодою № 14 від 27 червня 2012 року до кредитного договору №2006/840-МК/79 вказавши на те, що дана додаткова угода на підставі рішенні суду визнана на недійсною, тому підстави для стягнення з нього процентів за користування кредитними коштами, пені та інших платежів відсутні. Щодо повернення самої суми боргу за даною додатковою угодою, яка складається з тіла кредиту в розмірі 59 390 грн. 02 коп., то не заперечував, вказавши на те, що дійсно дані кошти ним були отримані та після визнання додаткової угоди недійсною ним банку не повернуті. Також вказав про відсутність підстав для покладення солідарного обовязку по стягненню суми кредитної заборгованості на відповідача ОСОБА_2 як поручителя, оскільки її порука за двома догодами на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припинена.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя щодо часткового визнання заявленого позову.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

При цьому, як убачається із письмових заперечень ОСОБА_3, які містяться в матеріалах справи, вона просила у задоволенні позову в частині стягнення з неї солідарно, як поручителя суми заборгованості відмовити у звязку із припиненням поруки за договором поруки від 14 серпня 2008 року по кредитному договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра», на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Також зазначила про відсутність підстав для покладення на неї солідарного обовязку по стягненню заборгованості за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, оскільки між нею та банком будь-яких договорів поруки за даним кредитним зобовязанням не укладалося.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №2008/980-КЛТ/128, за умовами якого банком відкрито відновлювальну траншеві кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності й відповідно надано грошові кошти в сумі 600000,00 грн., а позичальник сплачує банку одноразову комісію в розмірі 3,10% від суми операції. Термін повернення кредиту визначено до 13.08.2015 року включно зі сплатою процентів в розмірі 22,9% річних (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, надання кредиту здійснювалось шляхом видачі готівки.

При цьому, свої зобовязання за даним договором Банк виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №361 від 14.08.2008 року (а.с 12).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 14 серпня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого остання як поручитель взяла на себе зобовязання за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань по поверненню тіла кредиту, сплати процентів та можливих штрафних санкцій (а.с. 13).

Зокрема, у п. 1.1 договору поруки визначено, що ОСОБА_2 поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з умов кредитного договору.

Крім того, згідно з п. 1.2-1.4 укладеного договору поруки визначено, що позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязання повністю від позичальника та поручителя, як разом так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном.

В подальшому, 27.06.2012 року між ОСОБА_1 та банком укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року, за умовами якої відповідачу надано кредит для рефінансування в розмірі 50535,24 грн.

Відповідно до п. 2.1.1 додаткової угоди, кредитні кошти для рефінансування були перераховані на рахунок для погашення заборгованості заборгованості за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128.

Пунктами п.п. 2.3-2.7 додаткової угоди від 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 встановлено порядок повернення кредиту та сплата відсотків.

Крім того, у п. 3.2.5 кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року та п. 3.2.11 додаткової угоди від 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 встановлено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник порушив умови договорів щодо сплати кредитних коштів, передбачених даними договорами, а відповідно до умов п.п. 8.1-8.3 кредитного договору № 2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року та п.п. 4.1-4-2 додаткової угоди від 27.06.2012 року визначено, що у разі прострочення позичальником зобовязань щодо сплати кредиту, процентів та/або комісій, передбачених умовами даних договорів, останній сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафні санкції.

Також судом встановлено, що крім вказаного договору та додаткової до нього угоди, 28.04.2006 року між сторонами укладено ще один договір кредитної лінії №2006/840-МК/79, за умовами якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 148000,00 доларів США. З терміном повернення кредитних коштів до 27.04.2011 року включно зі сплатою процентів в розмірі 15,0% річних (а.с. 26).

Відповідно до додаткової угоди від 31 травня 2007 року до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, позичальнику надано кошти в сумі 48000,00 доларів США (а.с. 27).

Згідно з п. 3.1 кредитного договору, встановлено порядок повернення кредиту та сплати відсотків.

Як встановлено судом, Банк свої зобовязання за даним кредитним договором також виконав й відповідно надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №NL-4 від 31.05.2007 року (а.с. 28).

Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року відповідно до укладеного договору поруки від 28.04.2006 року поручителем виступила фізична особа ОСОБА_4, яка поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з умов кредитного договору (а.с. 29).

В подальшому, 27.06.2012 року між банком та ОСОБА_1 до кредитного договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року укладено додаткову угоду №14, за умовами якої позичальнику кредит для рефінансування в розмірі 59 390,03 грн.

Відповідно до п. 2.1.1 додаткової угоди, кредитні кошти для рефінансування були перераховані на рахунок для погашення заборгованості за кредитним договором №2006/840-МК/79.

Разом з тим, як вбачається з копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.10.2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року, додаткова угода №14 від 27.06.2012 року до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, укладена між ОСОБА_1 та акціонерним товариством комерційний банк «Надра», визнана недійсною (том 2, а.с. 36-38). Дане судове рішення набрало законної сили й відповідно до вимог ст. 61 ЦПК обставини встановлені у вищевказаних судових рішеннях не підлягають доказуванню.

Так, згідно вимог ч. ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України)).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до частини 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору

Також слід зазначити, що в силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначеними родовими ознаками, він зобовязаний оплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті до дня їх фактичного повернення позикодавцю, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання такого грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, Банк вказував на те, що ОСОБА_1 належним чином своїх зобовязань за кредитними договорами та додатковими угодами до них не виконував, що призвело до утворення заборгованості.

Зокрема, на підтвердження суми заборгованості відповідача банком надані відповідні розрахунки, згідно яких заборгованість ОСОБА_1 станом на 11 січня 2014 року, як зазначає позивач становить 1 945 038,15 грн. та складається: за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року із заборгованості по тілу кредиту 498699,72 грн., заборгованості по відсотках 178096,48 грн., пені за прострочення сплати кредиту 37364,05 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 18634,07 грн., індексу інфляції 1771,37 грн.; за додатковою угодою №4 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року із заборгованості по тілу кредиту 50535,24 грн., заборгованості по відсотках 12645,06 грн., пені за прострочення сплати кредиту 4485,71 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 2242,88 грн., індексу інфляції 214,44 грн.; за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року із: заборгованості по тілу кредиту 795420,44 грн., заборгованості по відсотках 186592,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту 65136,13 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 33810,39 грн.; за додатковою угодою №14 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року із: заборгованості по тілу кредиту 59390,02 грн., заборгованості по сплаті відсотків 14860 грн. 73 коп., пені 5 271,69 грн. штрафу 2 635 грн. 88 коп. та індексу інфляції 253 грн. 65 коп., на підтвердження якої надав відповідні розрахунки (а.с. 4-5, 6, 7, 8-10).

Крім того, як встановлено судом, банк з метою погашення даної заборгованості скористався своїм правом, визначеним положеннями ст. 1050 ЦК України та умовами кредитних договорів щодо дострокового її погашення, направивши 11.01.2014 року відповідачам досудові вимоги про порушення зобовязань по кредитним договорах та додаткових угод до кредитних договорів щодо сплати заборгованості за ними з пропозицією достроково виконати боргові зобовязання в термін протягом 30-ти календарних днів з дати отримання вимоги. Дані вимоги відповідачами, у тому числі й ОСОБА_1, залишені без відповідного реагування (а.с. 30, 31).

Також судом встановлено, що банком станом на 14.11.2012 року була оформлена ще одна досудова вимога на підставі договору поруки від 14.08.2008 року по кредитному договору 2008/980-КЛТ/128, яка була отримана відповідачкою ОСОБА_2 19.11.2012 року про дострокове погашення суми заборгованості за кредитними договорами.

Таким чином, суд враховуючи вищевказане, а також норми закону та умови кредитних договорів, а також визнання ОСОБА_1 факту невиконання своїх зобовязань та існування заборгованості за кредитними договорами та додатковими угодами, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості.

Разом з тим, погодитися в повному обсязі із нарахованою банком сумою заборгованості суд не може, оскільки як вже було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а також відповідними судовими рішення, додаткова угода №14 від 27.06.2012 року до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року, укладена між ОСОБА_1 та акціонерним товариством комерційний банк «Надра», визнана недійсною (том 2, а.с. 36-38), а тому підстави для нарахування на отриману ОСОБА_5 суму кредитних коштів процентів, пені та інших штрафних санкцій згідно умов даної додаткової угоди відсутні.

При цьому, суд приймаючи до уваги те, що кредитні кошти в сумі 59 390 грн. 03 коп. за вказаною додатковою угодою ОСОБА_1 були фактично отримані шляхом перерахування на рахунок для погашення заборгованості за основним кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року й відповідно даний факт відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, а також вказана сума коштів добровільно відповідачем не повернута, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 за додатковою угодою №14 від 27.06.2012 року до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року коштів в розмірі 59 390 грн. 03 коп. Крім того, судом враховується й те, що відповідач в повному обсязі визнає своє зобовязання в частині необхідності повернення даної суми коштів банку.

Таким чином, суд дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаними кредитними договорами та додатковими угодами, яка станом на 11 січня 2014 року становила 1 945 038 грн. 15 коп. й відповідно складається із: заборгованості за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року, а саме: заборгованості по тілу кредиту 498699,72 грн., заборгованості по сплаті процентів 178096,48 грн., пені за прострочення сплати кредиту 37364,05 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 18634,07 грн., індексу інфляції 1771,37 грн., а всього 734 565 грн. 69 коп.; за додатковою угодою №4 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року: заборгованості по тілу кредиту 50535,24 грн., заборгованості по відсотках 12645,06 грн., пені за прострочення сплати кредиту 4485,71 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 2242,88 грн., індексу інфляції 214,44 грн., а всього 70 123 грн. 33 коп., за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року: заборгованості по тілу кредиту 795420,44 грн., заборгованості по відсотках 186592,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту 65136,13 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 33810,39 грн., а всього 1 080 959 грн. 11 коп. та за додатковою угодою №14 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року заборгованості по тілу кредиту 59390,02 грн.

За таких обставин, а також виходячи з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобовязань за кредитними договорами та додатковою угодою № 4 й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами з відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, із зменшенням суми заборгованості за додатковою угодою № 14 від 27 червня 2012 року до 59 390 грн. 02 коп.

Крім того, вирішуючи даний спір по суті в межах заявлених позовних вимог, зокрема в частині вимог банку про солідарне стягнення суми боргу як з ОСОБА_1, так і з поручителя ОСОБА_2, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже було встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року, 14 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання як поручитель взяла на себе зобовязання за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань по поверненню тіла кредиту, сплати процентів та можливих штрафних санкцій (а.с. 13).

При цьому, у п. 1.1 даного договору поруки визначено, що ОСОБА_2 поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з умов кредитного договору, а згідно з п. 1.2-1.4 укладеного договору поруки як поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязання повністю від позичальника та поручителя, як разом так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном.

Разом з тим, як встановлено судом, в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року відповідно до укладеного договору поруки від 28.04.2006 року поручителем виступила фізична особа ОСОБА_4, яка поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з умов кредитного договору (а.с. 29).

Таким чином, будь-яких зобовязань відповідач ОСОБА_2 на себе в частині солідарного обовязку по виконанню зобовязань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року не брала, а тому підстави покладення на неї солідарного обовязку по сплаті суми боргу за цим кредитним договором відсутні.

За таких обставин, вимога позивача до поручителя ОСОБА_2 за договором поруки від 14.08.2008 року по кредитному договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено в судовому засіданні, в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28 квітня 2006 року відповідно до укладеного договору поруки від 28.04.2006 року поручителем виступила фізична особа ОСОБА_4, яка поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з умов кредитного договору.

При цьому, позовних вимог до ОСОБА_4 банком не ставилося, а також не надано суду й доказів існування укладеного між банком та ОСОБА_2 договору поруки, за умовами якого б вона поручилася за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року.

Щодо наявності солідарного обовязку по сплаті суми заборгованості а кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року та додатковими угодами до нього, то суд зазначає наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При цьому, ч. 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Крім того, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, якщо у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того,судом при розгляді справи враховуються й правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 23 травня 2012 року (справа № 6-33цс12), згідно якого умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правового висновку сформованого Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-190цс14, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Також відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові, яка є обовязковою для судів, від 24 вересня 2014 року (справа № 6-106цс14), Суд вказав про те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Так, п. 5.3 договору поруки, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по договору кредитної лінії чи виконання поручителем своїх зобовязань згідно у умовами цього договору.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, банком 14.11.2012 року ОСОБА_2 як поручителю була направлена досудова вимога на підставі договору поруки від 14.08.2008 року по кредитному договору 2008/980-КЛТ/128 про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором, яка була отримана відповідачкою ОСОБА_2 19.11.2012 року(а.с. 131).

Таким чином, унаслідок порушення боржником виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «КБ « Надра» у листопаді 2012 року пред'явило вимогу до поручителя про дострокове повернення всієї суми кредиту, яка існувала станом на 14 листопада 2012 року й пов'язаних з ним платежів, що відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України та договору поруки, а саме п. 2.2 договору й відповідно пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

При цьому, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що кредитор скористався 14 листопада 2012 року своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами з поручителя на підставі договору поруки від 14.08.2008 року по кредитному договору 2008/980-КЛТ/128, й відповідно змінивши строк виконання основного зобовязання, а тому був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, й відповідно звернення банку до суду 19 березня 2014 року з позовом до поручителя свідчить про те, що порука ОСОБА_2 є припинено, у звязку з чим вимоги позивача до поручителя за договором поруки від 14.08.2008 року по кредитному договору 2008/980-КЛТ/128 задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3 654,00 грн.

Таким чином, суд враховуючи вищевказані норми матеріального права, а також встановлені обставини справи, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за кредитними договорами саме з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», а також суми понесених банком витрат й відповідно не знаходить підстав для стягнення суми заборгованості за кредитними договорами в солідарному порядку з відповідачки ОСОБА_2

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 15-16, 509-510, 525, 526, 549-554, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-5, 10, 11, 57-60, 64, 88, 174, 208-209, 212-215, 218, 294-295 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», заборгованість за кредитним договором №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року в розмірі 734 565,69 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 498699,72 грн., заборгованості по сплаті процентів 178096,48 грн., пені за прострочення сплати кредиту 37364,05 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 18634,07 грн., індексу інфляції 1771,37 грн., за додатковою угодою №4 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2008/980-КЛТ/128 від 14.08.2008 року в розмірі 70 123,33 грн., яка складається із : заборгованості по тілу кредиту 50535,24 грн., заборгованості по відсотках 12645,06 грн., пені за прострочення сплати кредиту 4485,71 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 2242,88 грн., індексу інфляції 214,44 грн., за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року в розмірі 1 080 959,11 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 795420,44 грн., заборгованості по відсотках 186592,15 грн., пені за прострочення сплати кредиту 65136,13 грн., штрафу за порушення умов кредитного договору 33810,39 грн. та за додатковою угодою №14 від 27.06.2012 року до кредитного договору №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року в розмірі 59390,02 грн., а всього на загальну суму 1 945 038,15 (один мільйон девятсот сорок пять тисяч тридцять вісім) грн. 15 коп.

В частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало