Справа №612/ 342/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2016 року. смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі - судді Мороза О.І., при секретарі Коняєвій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в особі свого тредставника адвоката ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7839 грн., моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того про стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн., витрат у сумі 121,80 грн., понесених при поданні заяви про забезпечення позову та витрат на правову допомогу у сумі 1500 гривень, посилаючись на наступне.

На підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 408650, виданого ВРЕВ ДАЇ Лозівського, Близнюківського, Сахновщинського районів ГУМВС України в Харківській області 30.10. 2013 року, він є власником автомобіля ИЖ 27175, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (надалі автомобіль ИЖ 27175).

З вини ОСОБА_2 22.07. 2014 року о 17 год. 00 хв. біля с. Шевченкове-1 Близнюківського району Харківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) в результаті якої автомобілю, яким він керував - ИЖ 27175, були завдані значні механічні пошкодження: деформовані переднє ліве крило, передні ліві двері, ліва частина капоту. На вітровому склі сталася тріщина. Зазначене підтверджується довідкою по факту ДТП, виданою ВДАІ Лозівського МВ з обслуговування м. Лозова, Лозівського та Близнюківського районів ГУ МВС України в Харківській області.

Під час ДТП ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21070, державний номерний знак НОМЕР_2, не надава перевагу в русі його автомобілю, який наближався з правої сторони, а тому і відбулося зіткнення.

За допущені порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 постановою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.07. 2014 року був підданий адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до калькуляції по ремонту автомобіля №669, складеної ФОП ОСОБА_4 23.07. 2014 року, матеріальний збиток, який йому завданий, складає 7839 грн. За послуги по складенню калькуляції по ремонту автомобіля ним було сплачено 79,00 грн.

Посилаючись на ст. 1166 ЦК України вважає, що завдана йому матеріальна шкода має бути відшкодована відповідачем повністю.

В обгрунтування вимог по стягненню моральної шкоди, посилається на таке.

В момент ДТП він сильно злякався і в нього погіршився стан здоровя. Він страждає ішемічною хворобою серця, атеросклеротичним кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою 11 ступеня, які внаслідок пережитого стресу загострилися і він був змушений 23.07. 2014 року з цього приводу звернутися в лікарню і пройти курс лікування, що підтверджено довідкою з історії хвороби, виданою КНП «Близнюківський районний центр первинної медичної допомоги» 29.04. 2015 року. Було константовано гіпертонічний криз раптове підвищення артеріального тиску, що спричинене психоемоційним напруженням.

Він працює вчителем в Острівщинській школі і використовує автомобіль щоб дістатися до місця роботи. Втративши можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом він був змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах у звязку із чим змінився звичний робочий день, що призвело до суперечок з адміністрацією школи.

Крім того не зміг використовувати автомобіль для додаткового заробітку, що погіршило його бюджет.

Все це стало причиною моральних страждань. Він втратив душевний спокій, багато часу витрачав на оформлення відповідних документів, проведення оцінки пошкоджень. Переживання посилились відмовою відповідача відремонтувати автомобіль або виплатити відповідні кошти. Думки про те як відновити свій автомобіль тримають його в постійній нервовій та психологічній напрузі, що впливає нам відносини із оточуючими. Вважає, що на підставі ст. 23 ЦК України моральна шкода повинна йому бути відшкодована шляхом виплати одноразової грошової суми 5000 гривень.

27 серпня 2015 року представником позивача адвокатом ОСОБА_3 у судовому засіданні було заявлене клопотання, підтримане позивачем ОСОБА_1, про залучення до участі у справі співвідповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» в якій була застрахована цивільна відповідвальність ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення клопотання не заперечував. Ухвалою суду від 27.08. 2015 року до участі у справі як співідповідач було залучене Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (а.с.54).

15 лютого 2016 року у судовому засіданні представником позивача адвокатом ОСОБА_3 було було подане клопотання, підтримане позивачем ОСОБА_1, про залишення вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» без розгляду. Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те що шкоду має відшкодовувати саме страхова компанія, а якщо вона визнана банкрутом то Моторне (транспортне) бюро. Ухвалою суду від 15 лютого 2016 року, із урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України при розгляді цивільної справи №6-2808 цс від 20.01. 2016 року, клопотання було задоволене (а.с.162,163). Ухвали не оскаржувалися.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а крім того пояснили наступне. Коли відбулося ДТП була викликана міліція, працівниками якої і було складено протокол. На пропозицію пройти медичне обстеження у лікарні ОСОБА_1 відмовився. Викликати карету медичної допомоги не просив. До лікарні самостійно звернувся 23.07. 2015 року. Про ДТП було повідомлено страховій компанії. Компромісу щодо відшкодування витрат із ОСОБА_2 не досягнуто. Для відновлення автомобіля придбавав необхідне, зокрема крило за 215 гривень, «фільонку дверей» за 100 гривень, лобове скло із ущільнювачем за 715 гривень. Ремонт у ФОП ОСОБА_4 не проводив. Автомобіль відремонтував у приватної особи - ОСОБА_5 За роботу сплатив 5000 гривень. Від страхової компанії відшкодування не отримував.

У судовому засіданні та письмових запереченнях на позов відповідач ОСОБА_2 свою вину у скоєнні ДТП не заперечував проте вказав, що на його думку у ДТП була і вина ОСОБА_1 але на цей час це довести неможливо. Проти стягнення з нього моральної шкоди шкоди заперечує, вказуючи на те, що здоровя ОСОБА_1 не було пошкоджене, інші обставини на які посилається ОСОБА_1І,. не свідчать про завдання йому моральної шкоди. Його дії були не умисні а необережні. Судово-медична експертиза ОСОБА_1І не проводилася. Хвороби, на які посилається ОСОБА_1 є хронічними, їх загострення не доведене.

Завдану матеріальну шкоду визнав частково у розмірі 3000 гривень. При цьому зазначив, що автотоварознавча експертиза проведена не була. Калькуляція ремонту автомобіля складена ФОП ОСОБА_4 але там автомобіль не ремонтувався. ФОП ОСОБА_4 не має ліцензії на проведення оцінки пошкоджень автомобіля. Автомобіль був відремонтований приватною особою ОСОБА_6 Заявлений розмір збитку, який має відшкодувати страхова компанія, а не він, не доведено. Письмові докази які надані ОСОБА_1 не є належними. Ціни, в наданій ОСОБА_1 калькуляції, завищені. ОСОБА_1 не доведено використання автомобіля для проїзду до місця роботи, оскільки на час ДТП були шкільні канікули, не доведено використання автомобіля для додаткових заробітків (а.с.114, 115, 118,119, 121,122, 177-179).

Вислухавши пояснення сторін, письмові заперечення на позов відповідача, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, щопідтверджено їх паспортами. Фотокопії паспортів на а.с.5,6, 116.

ОСОБА_1 є власником автомобіля ИЖ 2717, державний номерний знак НОМЕР_1, а ОСОБА_2 ВАЗ 21070, держаний номерний знак НОМЕР_3, що підтверджено Свідоцтвами про про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8, 134).

Як вбачається із постанови Лозівського міськрайронного суду Харківської області від 31.07. 2014 року (справа №629/3333/14-п ) 22.07. 2014 року о 17.00 год. біля с. Шевченкове-1 Близнюківського району Харківської області ОСОБА_2, виїзджаючи із грунтової дороги на асфальтовану дорогу, керуючи автомобілем ВАЗ 21070, державний номерний знак АХ 1368ВО не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_4, який наближався справа та скоїв зіткнення, завдавши механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.12 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Свою вину ОСОБА_2 визнав повністю. За вчинене правопорушення ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень(а.с.9).

ОСОБА_7, виданої працівником ВДАІ майором міліції ОСОБА_8 вбачається, що за вищезазначених обставин автомобілю ОСОБА_9 були завдані такі механічні пошкодження: деформоване ліве переднє крило, деформавано ліві передні двері, деформована ліва частина капоту, тріщина вітрового скла(а.с.10).

Із листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 20.11. 2015 року №7/2-28 слідує, що страховик ПрАТ «СК «Україна» 19.08. 2014 року вніс зазначену вище інформацію до центральної бази даних про отримання вимоги на здійснення страхового відшкодування (а.с.136). Також зазначено, що ПрАТ «СК «Україна» через заборгованість до фондів МТСБУ позбавлена з 01.07. 2015 року членства у ньому.

Із листа ПрАТ «СК «Україна» від 08.12. 2015 року вбачається про здійснення страхового відшкодування за вказаною ДТП на підставі страхового поліса АІ/0651650 у сумі 6000.00 грн. Щоб розрахуватися за цим та іншими полісами компанією прийняте рішення про продаж певного майна(а.с.140).

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ФОП ОСОБА_4 здійснює такі види діяльності: 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспорних засобів, 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспорних засобів (а.с.130).

На запит ОСОБА_2 Відділ освіти Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області листом №01-187/177 від 05.02. 2016 року повідомив, що ОСОБА_1І з 23.06.2014 року по 18.08.2014 року перебував у відпустці. Додано графік відпусток (а.с.154,155).

Ремонт автомобіля ОСОБА_1 здійснив у гр-на ОСОБА_6

Зазначені вище обставини строни не оспорюють і відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Як доказ вартості робіт та запасних частин і матеріалів ОСОБА_1 надано Калькуляцію по ремонту автомобіля до договору заказ-наряд №669 від 23.07. 2014 року (надалі- Калькуляція). Вартість ремонтних робіт визначена у розмірі 4638,00 грн., а вартість запасних частин та матеріалів - 3201,00 грн. Загальна вартість ремонту- 7839,00 грн.(а.с.11,12).

До Калькуляції договір заказ-наряду №669 від 23.07. 2014 року не додано. ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що у ФОП ОСОБА_4 він автомобіль не ремонтував. Зазначене підтверджене і листом ФОП ОСОБА_4 (а.с.123). Іншими листами ФОП ОСОБА_4 підтверджено, що ОСОБА_1 у них запасні частини та розхідні матеріали не придбавав. Такі послуги як оцінка розміру збитків завданих транспортному засобу ними не надаються. Сертифіката субєкта оцінки дорожніх транспортних засобів вони не мають(а.с.157, 186).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, як це передбачено п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України, можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Як розяснено в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03. 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні 22.07. 2014 року дорожньо-транспортної пригоди, крім її визнання ОСОБА_2, підтверджується вищезазначеною Постановою суду від 31.07. 2014 року.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням вищенаведеного та визнання ОСОБА_2 своєї вини у скоєнні ДТП, суд приходить до висновку, що саме ним як винною особою має бути відшкодована шкода завдана ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля.

Так відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України при розгляді цивільної справи №6-2808цс від 20.01. 2016 року, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7ЦПК України обовязкова для всіх судів України.

Отже заявлення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є правомірним і цим спростовуються з цього приводу заперечення відповідача.

Свої збитки ОСОБА_1 оцінює в 7839 грн. Єдиним доказом цьому є вищевказана Калькуляція ФОП ОСОБА_4 При цьому суд зауважує на те, що ця Калькуляція не містить відомостей, що вона складена відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом від 24.11. 2003 року №142/5/2092 Фонду державного майна України який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395.

Крім того, обставини події, як вони встановлені судом, свідчать про те, що Калькуляцією не підтверджено прямий причинно-наслідковий звязок між отриманими пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 та необхідними роботами по його ремонту і використаними для цього запчастинами і матеріалами.

Судом встановлено, що відсутній договір заказ-наряду №669 від 23.07. 2014 року про який вказано в Калькуляції.

Автомобіль У ФОП ОСОБА_4 не ремонтувався, кошти за запасні частини та матеріали ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 не сплачував та це майно не придбавав.

Такі послуги як оцінка розміру збитків завданих транспортному засобу ФОП ОСОБА_4 не проводиться.

Сертифіката субєкта оцінки дорожніх транспортних засобів він не має. ФОП ОСОБА_4 здійснюються лише такі види діяльності: торгівля автомобілями та легковими авттранспортними засобами, технічне обслуговування та ремонт автотранспорних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позову в частині вартості запасних частин та матеріалів, вказав, що в цій Калькуляції їх вартість завищена, надавши на підтвердження письмові докази про вартість цих товарів у інших субєктів торгівельної діяльності (а.с.126-128,132-133).

Позивач проти цього заперечував, вказуючи на наявність у нього права вільного вибору та те, що ті субєкти на яких вказує відповідач не займаються таким видом діяльності як ремонт автомобілів. Проте, вимагаючи стягнення збитку виходячи із сум зазначених у Калькуляції, сам же ОСОБА_1 у суді пояснив, що для ремонту автомобіля він придбав наприклад наприклад крило за 215 гривень, в той час як в Калькуляції його вартість врахована в сумі 400 грн. Придбав панель зовнішню лівої дверки за 100 грн, а в Калькуляції вона врахована за вартістю 220 гривень. Проте навіть за таких обставин вважає що на його користь має бути стягнена сума з урахуванням вартості майна саме вказаної в Калькуляції. При цьому доказів на підтвердження придбання та вартості як того ж крила чи панелі дверки тощо не надано.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу щодо обставин, які не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч1 ст.58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також не надано і доказів на підтвердження сплати вартості ремонту.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав, що ремонт автомобіля він здійснив у громадянина ОСОБА_6 за який йому сплатив 5000 гривень. Коли саме був відремонтований автомобіль не вказав. На підтвердження сплати коштів за ремонт доказів не надав. Клопотання про допит ОСОБА_6 у судовому засіданні не заявляв.

Взагалі ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу про придбання запасних частин та матеріалів для відновлювального ремонту свого автомобіля та що такий ремонт дійсно відбувся.

Так у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На думку відповідача розмір збитків мав би бути визначений експертом.

Так позивач вважає, що суд має виходити із суми вартості ремонту, вказаній в Калькуляції 7839,00 грн. з яких 4638,00 грн. вартість безпосередньо ремонту (а.с.12) Разом із тим позивач посилається і на визнану страховою компанією суму страхового відшкодування 6000 грн. В той же час він пояснив що за ремонт фактично сплатив ОСОБА_6 5000 грн. При цьому визнав, що експерт чи страховий комісар страхової компанії пошкоджений автомобіль не обстежував.

У судовому засіданні представник позивача визнала обовязок саме позивача довести розмір збитків. Разом із тим для усунення зазначених протиріч та з метою встановлення фактичного розміру шкоди, сторони, усвідомлюючи своє право заявити клопотання про призначення необхідних на їх думку експертиз, таким правом не скористалися.

Отже суд вважає, що позивачем не доведено наявність збитків у розмірі який заявлено в позові 7839,00 грн.

Проте, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, суд вважає, що в частині відшкодування майнового збитку на користь позивача мають бути стянені 3000 гривень, оскільки такий збиток відповідач визнав.

За вищевикладених обставин суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у стягненні на його користь 79.00 гривень понесених витрат як сплата послуги за складення Калькуляції.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з такого.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В одгрунтування вимог по стягненню моральної шкоди, як зазначалося вище ОСОБА_1 посилається зокрема на таке.

В момент ДТП він сильно злякався і в нього погіршився стан здоровя. Разом із тим він у судовому засіданні визнав, що безпосередньо після пригоди відмовився пройти медичне обстеження, не вважав за необхідне викликати карету швидкої медичної допомоги. Після оформлення ДТП продовжив свою поїздку на святкування іменин сестри.

Також вказав, що він страждає ішемічною хворобою серця, атеросклеротичним кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою 11 ступеня, які внаслідок пережитого стресу загострилися і він був змушений 23.07. 2014 року з цього приводу звернутися в лікарню і пройти курс лікування, що підтверджено довідкою з історії хвороби, виданою КНП «Близнюківський районний центр певинноїмедичної допомоги» 29.04. 2015 року. Було константовано гіпертонічний криз раптове підвищення артеріального тиску, що було спричинене психоемоційним напруженням(а.с. 13). Проте, як на це справедливо зауважив відповідач, ця довідка не свідчить про загострення хвороб, які були у ОСОБА_1 і раніше. Крім того, 23.07. 2014 року ОСОБА_1 в м. Лозова Харківської області вирішував у ФОП ОСОБА_4 питання про складення Калькуляції ремонту автомобіля.

На підтвердження завдання моральної шкоди ОСОБА_10 посилається на те, що він працює вчителем в Острівщинській школі і не міг використовувати автомобіль щоб дістатися до місця роботи.

Судом встановлено, що ДТП мале місце 22.07. 2014 року. Коли саме був завершений ремонт автомобіля ОСОБА_1 суду не повідомив. Проте із вивчених у судовому засіданні Наказу по Відділу освіти Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області та Графіка відпусток вбачається, що в період з 23.06. 2014 року по 18.08. 2014 року ОСОБА_1 був у відпустці. Отже у нього не було підстав доставатися роботи для виконання своєї трудової функції. На підтвердження наявності кофлікту з керівництвом школи щодо його відвідування школи, також доказів не надано. Не надано доказів і на підтвердження того, що автомобіль використовувався ОСОБА_1 для додаткових заробітків, як він на це вказує.

Разом із тим суд враховує, що позивач дійсно на деякий час втратив можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом у звязку із чим чим вимушений був змінити свій звичний робочий день, в певній мірі втратив душевний спокій, витрачав час на оформлення відповідних документів, проведення оцінки пошкоджень, що тримало його в нервовій та психологічній напрузі і призвело до моральних страждань.

Отже, виходячи із вищенаведеного та враховуються вимоги розумності і справедливості, моральна шкода повинна бути відшкодована позивачу шляхом виплати одноразової грошової суми 1000 гривень за рахунок відповідача.

Доводи відповідача, який в цій частині позов не визнав, цих висновків суду не спростовують. Відповідач вважає, що він є також постраждалим, оскільки вимога про стягнення шкоди заявлена тільки до нього. Проте, вищевикладеним доведено, що таке право позивача є законним. Крім того відповідач не позбавлений права звернення до страхової компанії з вимогою про відшкодування своїх втрат.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати із судового збору і витрати на правову допомогу.

При поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Виходячи із того, що позов задоволено у сумі 4000 грн, що складає 30,9 % від заявле вимог, із відповідача на користь позивача має бути стягнено 75,24 грн. суми судового збору.

Вимога про стягнення із відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору у розмірі 121,80 грн. при поданні заяви про забезпечення позову (а.с.19) задоволенню не підлягає, оскільки ухвалою суду від 08.06. 2015 року ця заява повернена позивачу. Ухвала не оскаржувалася.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги(ч.1).

На підтвердження цих витрат позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 05.05. 2015 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, протокол погодження договірної ціни на виконання послуг. В ньому зазначено що він є підставою для взаємних розрахунків між виконавцем і замовником. Також надано розрахунок гонорару за надану допомогу. В останньому вказано, що адвокат ОСОБА_3 кошти в сумі 1500 грн. отримала (а.с.15,16,158, 176).

Проте цих доказів недостатньо оскільки не надане документальне підтвердження про перерахування вказаних коштів замовником послуг позивачем ОСОБА_1 виконавцю адвокату ОСОБА_3

Сукупність наведених доказів та їх належна оцінка і дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,57-64,61,81, 79, 88, 209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 11, 12,14, 15,16, 22, 509,599, 636, 999,1192,1187, 1192, 1194, 1166,1187, 1192,1194 ЦК України, ст.ст. 3,5,6,9,22-31, 35,36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_5, виданий 16.01. 1998 року Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, не працюючого, який мешкає за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Разіна, буд. 8 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт ММ739067, виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 27.12. 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: матеріальну в сумі 3000 грн., моральну - 1000 грн., понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 75грн. 24 коп., а всього 4000 (чотири тисячі сімдесят пять ) грн. 24 коп.

В іншому у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Мороз