21.07.2016 Справа № 363/2317/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
при секретарі - ОСОБА_2,
за участі: позивача відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зміну розміру аліментів, а саме їх зменшення до розміру 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в обґрунтування якого вказав, що з 21.02.2004 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано за рішенням суду та відділом РАЦС Вишгородського районного управління юстиції 18.06.2014 року було проведено реєстрацію розірвання шлюбу, актовий запис №28. Від шлюбу сторона мають неповнолітніх дітей, на утримання яких, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13.03.2006 року, з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти у частці від доходів ОСОБА_3 На даний час, у позивача ОСОБА_3 змінився сімейний стан, а саме: 13.11.2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, та в них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку із чим змінився його матеріальний стан та значна частина його доходів іде і на утримання цього сина. У звязку із чим, просив суд змінити розмір аліментів, який стягується з нього на користь відповідача на утримання дітей, а саме зменшити його до 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, зазначив, що оскільки у нього на теперішній час інша сімя, він зобовязаний утримувати ще малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а майже половина його доходів іде на виплату аліментів відповідачу, у звязку із чим просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог та пояснила, що дійсно з 2006 року, з відповідача на її користь, за рішенням суду, стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, але він аліменти платить нерегулярно, у звязку із чим утворилась велика заборгованість по їх сплаті. Крім того, наголосила, що за рішенням суду з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, тому посилання позивача на те, що з нього утримується майже ? частина від його заробітку є необґрунтованими. Зменшення розміру аліментів потягне порушення прав та інтересів неповнолітніх дітей, у звязку із чим просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 180 СК України, визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Пунктом 17 даної Постанови передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.06.20014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виданим Відділом державної РАЦС реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис (а.с.11).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, на утримання яких, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13.03.2006 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 31 січня 2006 року до повноліття ОСОБА_7, тобто до 11 серпня 2022 року, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року до повноліття ОСОБА_8, тобто до 29 жовтня 2023 року (а.с.9).

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дана норма закону міститься також і у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року.

Позивачем до суду було надано свідоцтво про шлюб, згідно якого 13.11.2015 року Виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9, прізвище після одруження «Хилько», актовий запис №15 (а.с.12). Від даного шлюбу позивач має малолітню дитину ОСОБА_6, 06.06.2016 року, та з свідоцтва про народження вбачається, що його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (а.с.10).

У судовому засіданні позивач повідомив, що він з 2015 року працює та на підтвердження даних обставин надав до суду довідку про те, що ОСОБА_3 працює на посаді курєра служби доставки (Північ) Київської філії ТОВ «Нова Пошта» з окладом згідно штатного розпису з 16.09.2015 року по теперішній час.

Згідно довідки про отриманні доходи наданої ТОВ «Нова Пошта», ОСОБА_3 з грудня 2015 року по травень 2016 року отримав доходи у розмірі 44457 гривень 55 копійок.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема у разі стягнення аліментів пятдесят відсотків.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», а також у статтях 194-197,274 СК України.

Із наданої до суду довідки про отримані доходи ОСОБА_3 за останні шість місяців, вбачається, що з сукупного доходу у розмірі 44457 гривень 55 копійок було утримано лише 13135 гривень 98 копійок, що свідчить про те, що розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_3, відповідає вимогам ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та не перевищує 50 відсотків від його заробітної плати.

Судом, під час судових засідань, наголошувалось на тому, що відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилання позивача на те, що з нього стягуються аліменти у розмірі майже ? частини від усіх видів доходів, не підтверджено жодним із доказів, з врахуванням вимог ст.ст.58,59 ЦПК України, щодо належності та допустимості доказів, як і те, що змінений сімейний стан позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання двох неповнолітніх дітей, та довідка про отриманні доходи спростовує його твердження про важкий матеріальний стан, інших доказів та фактів, позивачем на підтвердження та обґрунтування заявлених позовних вимог, до суду не надано.

Крім того, у судовому засіданні позивач зазначив, що є дієздатним, то б то даних про захворювання, які б перешкоджали йому здійснювати свій батьківський обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей суду не надав.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, зокрема статтею 18 визначено, що державою забезпечується визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; статтею 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У звязку із тим, що відповідач є дієздатним, офіційно працевлаштований та за останні шість місяців отримав заробітну плату у розмірі 44457 гривень 55 копійок, відповідних документів, на підтвердження свого тяжкого матеріального становища у звязку із зміною сімейного стану, стану здоровя та відсутності можливості надавати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у визначеному судом розмірі не надав, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити .

Враховуючи викладене та керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 180-184,192 СК України, ст.ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА