Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" про визнання недійсним договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" (далі ПАТ «Західінкомбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №ПК/V/E/22_42 від 30.09.2004 року в сумі 22492,94 грн.. Зазначало, що 30.09.2004 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про обслуговування пластикових карт із встановленням овердрафту в розмірі 30000 грн., який використаний позичальником. ОСОБА_2 умови кредитного договору тривалий час не виконував і виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителя ОСОБА_3

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 предявив зустрічний позов про визнання недійсним договору обслуговування пластикової карти із застосуванням наслідків недійсності правочину, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» та відсутністю у договорі всіх істотних умов.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2016 року позов ПАТ «Західінкомбанк» задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість по договору обслуговування пластикових карт №ПК/V/E/22_42 від 30.09.2004 року в розмірі 22492,94 грн. та судові витрати в розмірі 1378 грн. В решті вимог ПАТ «Західінкомбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Західінкомбанк» до нього. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та зазначає, що банком не надано доказів про розмір отриманих та повернутих ним коштів, оскільки відсутні первинні бухгалтерські документи з його підписом, а договір кредиту між ним та банком не укладався, інформація про розмір процентної ставки та умови кредитування йому не доводилися. Вважає, що банком не доведено правонаступництво.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги і пояснив, що він не заперечує факт використання кредитних коштів та погашення заборгованості, однак не може зясувати реальну суму заборгованості у звязку із ненаданням банком документів з його підписом. При цьому зазначає, що він квитанцій з каси також не зберігав.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.09.2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Західінкомбанк», яке у подальшому перейменовано на ПАТ «Західінкомбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір з обслуговування пластикової карти №ПК/V/E/22_42.

31.10.2008 року до вказаного договору укладено додаткову угоду про надання короткострокового кредиту (овердрафту) № 30/2008 в сумі 30000 грн., за умовами якого клієнт повинен був сплачувати 17% річних і встановленням строку повернення на один рік з дати виникнення овердрафту.

В цей же день банк та ОСОБА_3 підписали договір поруки, за яким останній поручався за виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань за договором №ПК/V/E/22_42 від 30.09.2004 року та додаткових до нього договорів.

30.10.2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду із встановленням строку дозволеного овердрафту до 31.10.2012 року.

Додатковою угодою від 01.07.2013 року змінено процентну ставку до 14% річних.

В період з 31.01.2014 року по 30.06.2014 року ОСОБА_2 щомісяця здійснював часткове погашення заборгованості з овердрафту по 300 грн.

У звязку із порушенням позичальником умов договору утворилася заборгованість на суму 22492,94 грн., яка складається із : 21480 грн. простроченого овердрафту, 1012,94 грн. несплачених процентів за період з липня по жовтень 2014 року.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Західінкомбанк», суд першої інстанції виходив із наявності між сторонами кредитних правовідносин, які не виконані належним чином позичальником, а також припиненням поруки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вважав недоведеними вимоги позивача щодо ненадання йому інформації про умови договору та додаткових угод.

В частині відмови у задоволенні позову до поручителя та зустрічного позову рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Згідно Положень про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосування, затверджених постановами Правління Національного банку України № 367 від 27.08.2001 року та № 137 від 19.04.2005 року, які діяли на час укладення договору та додаткових угод щодо встановлення розміру овердрафту, процентів за його користування та строку надання дозволеного овердрафту, поняття останнього визначено як короткостроковий кредит, який надається банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою залишку коштів на його картрахунку або встановленого ліміту кредитування. Для здійснення операцій з використанням платіжних карток клієнтам відкриваються картрахунки (п.3.9 Положення № 367 від 27.08.2001 року).

Таким чином, видача платіжної картки повязана із відкриттям рахунку, а овердрафт є різновидом кредиту.

Відповідно до ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін в такому випадку регулюються положеннями про кредит та позику.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

За умовами п.2.6 договору від 30.09.2004 року держатель карти зобовязаний контролювати свій ліміт (залишок коштів на СКР), не допускаючи перевитрат.

При виникненні овердрафта на СКР держателя банк стягує плату за користування овердрафтом. Плата за допущений овердрафт визначається у розмірі, зазначеному у тарифах банка протягом 10 днів після одержання виписки по СКР (п.2.7, 4.4 договору від 30.09.2004 року).

Ознайомлення та отримання правил користування пластиковими картами ОСОБА_2 підтвердив своїм підписом у договорі.

Додатковими угодами від 31.10.2008 року, 30.10.2009 року та 01.07.2013 року сторони дійшли згоди щодо розміру дозволеного овердрафту, процентної ставки за дозволений овердрафт та строку його надання, щомісячну сплату процентів не пізніше останнього банківського дня звітного місяця.

Отже, сторони досягли всіх істотних умов кредитного договору, а тому доводи відповідача щодо його не укладення не відповідають наданим доказам.

З урахуванням того, що кредитні правовідносини між сторонами виникають з дня використання овердрафту, а не з дня укладення договору про обслуговування картки, посилання позивача на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживача» щодо ненадання йому інформації на день укладення договору про обслуговування пластикової карти не є підставою для відмови у задоволенні позову банку. Право вимоги такої інформації, згідно вимог ч.1 ст.1069 ЦК України виникає у споживача при виникненні потреби у використанні кредитного ліміту або фактичного використання кредитних коштів за наявністю у банка інформації про дату та термін його використання, розмір кредитних коштів, що необхідно для визначення сукупної вартості кредиту, графіку погашення тощо. Позивач за отриманням такої інформації до відповідача не звертався, в т.ч. і після використання кредитного ліміту.

Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит та проводив його погашення.

Вимога ОСОБА_2 про недійсність договору залишена судом без задоволення і рішення суду в цій частині не оскаржується, а тому діє презумпція правомірності правочину, закріплена у ст.204 ЦК України.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року (далі Положення), надано поняття первинного документу - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998 року визначено вимоги до реквізитів первинних облікових документів, які також можуть зберігатися в паперовій формі та електронному записі.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (п.4.1 Положення).

Згідно п.4.2 Положення підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи.

Класифікація первинних документів банку (паперових та електронних) залежно від виду операції та типу контрагентів наведена у п.4.4. Положення.

Як вбачається із п.3.12 Положення про порядок емісії платіжних карток і

здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 367 від 27.08.2001 року, п.2.10 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 137 від 19.04.2005 року, п.3.4, 3.5 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30.04.2010 року, п.4, 5 розділу ІІІ Положення про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, операції із використанням платіжних карток відображаються у рахунку. Цими положеннями також покладено обовязок по контролю за використанням коштів із картрахунків на власників цих рахунків і передбачено видачу держателю платіжної картки у разі потреби інформацію про здійснену операцію у паперовій (квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів) або електронній формі. Документи за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Окрім того, у п.4.13 Положення зазначено, що для відображення в обліку операцій банки можуть використовувати електронні реєстри, інші первинні документи, що фіксують час та свідчать про виконання операцій.

Отже, даним Положенням електронні реєстри нарівні з паперовими носіями інформації, виданими клієнтові, віднесено до первинних документів.

З аналізу зазначених нормативних актів вбачається, що банком фіксується рух коштів по рахунку у електронній формі, інформація з якого може бути надана на паперовому носії, а держателю картки видається підтверджуючий документ на здійснену операцію у паперовій або електронній формі, який може бути використаний ним при виникненні спору з банком. При цьому, кожен з цих документів є первинним, якщо містить необхідні реквізити, а тому витяг на паперовому носії з електронного реєстру руху коштів по рахунку, який являється одним із різновидів первинного документа, є належним письмовим доказом.

ПАТ «Західінкомбанк» надано повну виписку про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_2, яким підтверджено суми та дати використання овердрафту і його часткове погашення, залишок неповернутого овердрафту станом на 08.10.2015 року в сумі 21480 грн. і процентів за його прострочення за період з липня по жовтень 2014 року в сумі 1012,94 грн.

Відповідачем не надано інших первинних документів, які спростовують надану банком інформацію, а тому його доводи про недоведеність вимог є лише припущенням, що не може покладатися в основу рішення суду (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Не впливають на правильність рішення суду і посилання відповідача на невизначеність у договорі від 30.09.2004 року процентної ставки за користування овердрафтом, оскільки проценти нараховані банком за період з липня по жовтень 2014 року згідно додаткового договору від 01.07.2013 року, в якому їх розмір 14 % річних погоджений сторонами. Вимоги про стягнення процентів за попередній період позивачем не заявлено.

Є безпідставними доводи позивача про відсутність у нього правовідносин із ПАТ «Західінкомбанк» з посиланням на укладення договору з Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Західінкомбанк», оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається правонаступництво перших у звязку із припиненням Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Західінкомбанк» з 01.10.2009 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: