Справа № 162/1669/15-ц Провадження № 22-ц/773/501/16 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 47 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар - Шугалова О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

пр-ка відповідача: Любешівської с/ради - Комзюк Н.Н.,

пр-ка відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення ради та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона 28.02.2013 року подала до Любешівської селищної ради заяву про надання їй в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у задоволенні якої рішенням селищної ради № 24/26 від 22.03.2013 року було відмовлено у зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок та повідомлено про повторний розгляд звернення після розроблення та затвердження детального плану територій.

03 жовтня 2014 року на сесії Любешівської селищної ради 90 громадянам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва. Під час розгляду цього питання депутатам було повідомлено про наявність і її заяви, однак на голосування її заяву винесено не було і рішення з цього приводу не приймалося.

Серед осіб, яким зазначеним рішенням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою був ОСОБА_4, який порівняно із нею не має переважного права на отримання земельної ділянки.

Рішенням Любешівського районного суду від 27 травня 2015 року було визнано протиправною бездіяльність Любешівської селищної ради та зобов'язано відповідача розглянути її заяву від 28 лютого 2013 року.

Однак, рішенням Любешівської селищної ради № 42/39 від 19 серпня 2015 року їй відмовлено у наданні земельної ділянки через її відсутність, а вільні земельні ділянки в цей день були розподілені між учасниками бойових дій.

Враховуючи наведене, а саме те, що при розгляді селищною радою заяв про надання земельних ділянок для будівництва не було враховано її переважного права на виділення земельної ділянки, передбаченого Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Конвенцією про права інвалідів, просила визнати незаконним та скасувати рішення Любешівської селищної ради № 35/28 від 03 жовтня 2014 року у частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_4; зобов'язати Любешівську селищну раду у першочерговому порядку розглянути її заяву від 28 лютого 2013 року про надання земельної ділянки для індивідуального будівництва та прийняти рішення про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва з врахуванням її переважних прав на виділення земельної ділянки.

Рішенням Любешівського районного суду від 09 лютого 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові про визнати незаконним та скасування рішення Любешівської селищної ради № 35/28 від 03 жовтня 2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представники відповідачів апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в оскарженій частині - до часткового задоволення з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно ст.215 ЦПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини. Мотивувальна частина повинна містити у собі зазначення:

- встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин;

- мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не містить у собі зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Любешівської селищної ради № 35/28 від 03 жовтня 2014 року у частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_4.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 123 цього Кодексу визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Судом встановлено, що позивач являється ветераном праці та інвалідом третьої групи загального захворювання довічно, а її син являється інвалідом з дитинства першої групи А довічно (а с.23, 24, 25).

Позивач 28 лютого 2013 року звернулася до Любешівської селищної ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, у задоволенні якої вперше 22 березня 2013 року було відмовлено у зв'язку з відсутністю вільних земельних ділянок та повідомлено позивача про повторний розгляд її заяви після затвердження плану території (а.с.5, 11).

03.10.2014 року на сесії Любешівської селищної ради проводився розгляд заяв громадян про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій заява позивача ОСОБА_1 неправомірно не була подана для розгляду, що встановлено судовим рішенням від 27.05.2015 року (а.с.17-20), яке набрало законної сили, а тому зазначена обставина в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

На зазначеній сесії було прийнято рішення про надання 90 громадянам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, серед яких переважне право мали 24 особи, зазначені окремим списком (а.с.9, 10).

Серед інших 66 осіб, включених у додаток № 2 до рішення селищної ради № 35/28 від 03.10.2014 року, під № 26 зазначено ОСОБА_4 (а.с.9).

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи апеляційним судом було запропоновано представнику відповідача: Любешівської селищної ради подати суду дані про дати написання заяв про надання земельних ділянок іншими 65 особами, зазначеними у додатку № 2 та попереджено про наслідки вчинення або невчинення зазначених процесуальних дій. Однак, представник відповідача, заявивши відповідне клопотання, відмовилася від нього, заперечивши бажання надати відповідну документацію для огляду та дослідження у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає підставними вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним рішення, прийнятого лише щодо ОСОБА_4, оскільки достатньо наявності даних про незаконне вирішення заяви хоча б однієї особи, яка подала свою заяву пізніше та перед якою ОСОБА_1 має переважне право на отримання земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що заяву про надання земельної ділянки ОСОБА_1 подала 28.02.2013 року (а.с.5), а ОСОБА_4 подав лише 05.03.2014 року (а.с.127).

Про переважне право ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 на одержання земельної ділянки не заперечили та не спростували в судовому засіданні як представник селищної ради, так і представник відповідача ОСОБА_4.

Покликання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ту обставину, що рішенням селищної ради земельні ділянки, у тому числі ОСОБА_4, надавалися відповідно до затвердженого радою Положення про порядок надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт.Любешів - не заслуговують на увагу, оскільки постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року визнано протиправним та скасовано рішення Любешівської селищної ради № 35/27 від 03 жовтня 2014 року про затвердження зазначеного Положення (а.с.70-72).

Враховуючи наведене, а саме те, що неправомірно не подавши 03.10.2014 року на розгляд сесії заяви ОСОБА_1 про надання їй земельної ділянки, Любешівська селищна рада безпідставно прийняла таке рішення щодо ОСОБА_4, у зв'язку з чим це рішення щодо ОСОБА_4 слід визнати незаконним та скасувати.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в оскарженій частині та ухвалення в цій частині нового рішення.

У зв'язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги понесені позивачем витрати по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачами в рівних частках.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні решти позовних вимог сторонами не оскаржувалося, а тому в силу вимог ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2016 року в даній справі в частині відмови в позовних вимогах про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Любешівської селищної ради від 03.10.2014 року № 35/28 в частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Стягнути з Любешівської селищної ради та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 511 грн. 56 коп. (п'ятсот одинадцять грн. 56 коп.) з кожного - витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді/підписи/

Ухвала набрала законної сили 23.03.2016 року.

Судді