Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру додаткових витрат та стягнення грошової суми за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2015 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 березня 2000 року вона з

ОСОБА_4 уклали шлюб, від якого народилась дочка

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка страждає хронічним захворюванням «хвороба Дауна», визнана інвалідом дитинства. Рішенням суду від 2 липня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі рішень суду з ОСОБА_4 на її користь було стягнуто аліменти та додаткові витрати на утримання дитини. З моменту винесення рішення суду ОСОБА_4 нерегулярно сплачував аліменти та додаткові витрати. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року з ОСОБА_4 на її користь було стягнуто кошти, витрачені нею на лікування дочки в розмірі 3 368,43 грн та збільшено розмір додаткових витрат з 50 грн до 300 грн. Зазначала, що вона самостійно виховує дочку, займається її лікуванням та розвитком. На теперішній час коштів, які стягуються з ОСОБА_4, не вистачає для утримання хворої дитини. ОСОБА_4 ніякої участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її здоров'ям, у добровільному порядку додаткову матеріальну допомогу не надає.

Ураховуючи наведе, просила збільшити розмір щомісячних додаткових витрат, що стягуються з ОСОБА_4 на її користь на утримання дочки з 300 грн щомісячно до 800 грн, щомісячно грошову суму, витрачену на лікування доньки, в розмірі 5 545,61 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, витрачені на лікування дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 545,61 грн. Збільшено розмір додаткових витрат, які стягуються з ОСОБА_4 у розмірі 300 грн щомісячно на користь ОСОБА_3 на підставі рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року, та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з

25 вересня 2014 року і до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 липня

2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір стягнутих щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800 грн до 500 грн. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Покладаючи на ОСОБА_4 обов'язок по сплаті додаткових витрат на утримання дитини, суди виходили з того, що ОСОБА_5 є хворою дитиною, що потребує особливого догляду та лікування, що в свою чергу обумовлює додаткові витрати її матері, яка проживає з дитиною-інвалідом та опікується нею, на лікування та медичне обслуговування дитини - інваліда.

Зменшуючи розмір стягнутих щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на дитину з 800 грн до

500 грн, апеляційний суд урахував його матеріальний та сімейний стан.

Висновки відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства з діагнозом «хвороба Дауна».

Рішенням Мелітопольського міського суду Запорізької області від

30 травня 2003 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50 грн щомісячно та грошові витрати на лікування дитини в розмірі 1 077,50 грн.

Рішенням Мелітопольського міського суду Запорізької області від

3 липня 2003 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно і до повноліття дитини.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто кошти, витрачені нею на лікування дочки в сумі 3 368,43 грн та збільшено розмір додаткових витрат з 50 грн до

300 грн.

Установлено, що ОСОБА_4 офіційно працює та отримує заробітну плату.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд установив дійсні обставини справи, дав юридичну оцінку, наданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), урахував конкретні обставини справи та прийшов до правильного висновку, що

ОСОБА_4, який є батьком дитини-інваліда зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, оскільки остання в силу захворювання потребує лікування та реабілітаційних заходів.

Понесені позивачем витрати на лікування дитини та на проведення реабілітаційних заходів на дитину за період з серпня 2011 року по грудень 2013 року підтверджено копіями квитанцій та товарних чеків, яким суд дав належну оцінку.

Змінюючи розмір додаткових витрат на утримання малолітньої

дитини, викликаних особливими обставинами - хворобою дитини, суд виходив із передбачуваних витрат та конкретних обставин справи.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська