Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сувертак І. В.

при секретарі Мамренко Г.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі

справу за позовом -

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

Установив

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 04 листопада 2010 року, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, Хаджибейська дорога під номером «241-Б», та складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ.»О», загальною житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м. та надвірних споруд : №1-4-огорожа, вищевказане домоволодіння з надвірними спорудами розташоване на земельній ділянці 359 кв.м.

Позивачі свої вказують на те, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 зазначене домоволодіння, на яке набула право власності на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2009 року справа №2-5155/09, яке набрало чинності 08.12.2009 р. та зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_6 про визнання права власності та поділ домоволодіння, зустрічним позовом ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_3) до ОСОБА_5 про визнання права власності на реконструйовані будинки скасовано, та ухвалено нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивачі зазначають, що станом на 07 вересня 2010 року за ОСОБА_3 не зареєстровано право власності чи право користування земельною ділянкою , згідно даних Центру Державного земельного кадастру м.Одеси. На момент укладання спірного договору дарування та на теперішній час, дане домоволодіння складається в цілому з житлового будинку з пінопластових цеглин залитих бетоном літ.»О», загальною площею 76,1 вк.м., та житлового будинку з черепашника літ.»Г» загальною площею 11,2 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м., та відсутність надвірних споруд №1-4-огорожа, що підтверджено план-схемою з технічного паспорта від 10.06.2009 р. та протоколом обстеження в рамках кримінального провадження за №0002434.

Крім того, позивачі зазначають, що в 2010 році спірне домоволодіння не було зареєстровано , як це вимагають норми ст..ст.182ч1 і ст..331ч2 ЦК України. ОСОБА_3 не була власником даного домоволодіння, також будь-яких законних прав на земельну ділянку вона не мала.

Позивачі зазначають, що матеріали, використанні ОСОБА_4 при будівництві споруди під літ «О» та кошти витраченні , належать ОСОБА_4 , тому що він побудував споруду під літ.»О», що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_4А . і ОСОБА_3.Будівлі під літ. «О,Р,С» не прийняті в експлуатацію відповідними органами.

06 жовтня 2009 р. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 уклали договір, підписаний ОСОБА_1, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 отримав повну вартість від ОСОБА_2 за річ під літ .»О», створену з використанням будівельних матеріалів.

Однак, об,єкт під літ. »О» не був прийнятим в експлуатацію , майнові права на будівельні матеріали та обладнання, за допомогою яких збудовано об,єкт під літ. »О» перейшли до позивачів, оскільки вони купили річ , яка не прийнята до експлуатації на теперішній час.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, представник позивача за довіреністю ОСОБА_7 повністю підтримали позовні вимоги, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_8 не визнав позовні вимоги, просив відмовити в задоволенні.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 не визнав позовні вимоги, але підтвердив, що позивачі повністю з ним розрахувались за всі будівельні матеріали та обладнання в об,єкті під літ «О».

Заслухав сторони, з,ясував обставини справи, дослідив докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено , що відповідач ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 домоволодіння по вулиці Хаджибейська дорога ,241-Б в м.Одесі, на яке набула право власності на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2009 року справа №2-5155/09, яке набрало чинності 08.12.2009 р. та зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Зазначене рішення оскаржено позивачами в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_6 про визнання права власності та поділ домоволодіння, зустрічним позовом ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_3) до ОСОБА_5 про визнання права власності на реконструйовані будинки - скасовано.

Ухвалено нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_9 права власності на житловий будинок літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гараж літ.С за адресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 241, визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, за адресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 241, визнання за ОСОБА_6 права власності на домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 635 кв.м та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 80,1 кв.м, житлової площею 28,5 кв.м,, сараїв літ.В, Д, Н, П, вбиральні літ. Т, Ж, гаражу літ.З, навісів літ.К, М, ЗУ, теплиці III, вимощення І, огорожі №1, визнання за ОСОБА_9 права власності на домоволодіння №241-а по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 564 кв.м та складається з житлового будинку літ.Р, загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, та гаражу літ.С., визнання за ОСОБА_3 права власності на домоволодіння №241-6 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі, яке розташовано на земельній ділянці площею 359 кв.м та складається з житлового будинку літ.О, загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, поділу домоволодіння №241 по вулиці Хаджибеївська дорога у місті Одесі між його співвласниками та припиненні права спільної власності на нього ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_3 відмовлено .(л.с.19-24).

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року є чинним, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення від 03 вересня 2015 року залишено без змін. (л.с.102-103).

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст..41 ч.2 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до норм ст..316 ЦК України, право власності особи є її право на майно, яке вона здійснює відповідно до закону.

В листі від 07.09.2010 року від Державного підприємства «Центр Держаного земельного кадастру» Одеська регіональна філія, зазначено, що станом на 07.09.2010 року право власності чи користування земельною ділянкою за адресо. ОСОБА_10, вул..Хаджибейська дорога,буд.№241Б не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався. (л.с.6). В 2010 році спірне домоволодіння не було зареєстровано , як це вимагають норми ст..ст.182ч1 і ст..331ч2 ЦК України. ОСОБА_3 не була власником даного домоволодіння, також будь-яких законних прав на земельну ділянку вона не мала. В судовому засіданні ОСОБА_4 не оспарював, що матеріали, використанні ним при будівництві споруди під літ «О» та кошти витраченні , належать ОСОБА_4 , тому що він побудував споруду під літ.»О», що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_4А . і ОСОБА_3. Будівлі під літ. «О,Р,С» не прийняті в експлуатацію відповідними органами.

06 жовтня 2009 р. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 уклали договір, підписаний ОСОБА_1, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 отримав повну вартість від ОСОБА_2 за річ під літ .»О», створену з використанням будівельних матеріалів.

Однак, об,єкт під літ. »О» не був прийнятим в експлуатацію , майнові права на будівельні матеріали та обладнання, за допомогою яких збудовано об,єкт під літ. »О» перейшли до позивачів, оскільки вони купили річ , яка не прийнята до експлуатації на теперішній час.

Норми ч.3 ст.215 ЦК України передбачають, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин ). Згідно ч.1 ст.216 ЦК України , недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крім тих ,що пов,язані з його недійсністю. Право власності на спірне домоволодіння у ОСОБА_3 відсутнє, через скасування рішення суду від 27.09.2009 р. та залишення без задоволення її позовних вимог.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 2 - п.4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 с.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Норми ст..728 ЦК України передбачають, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Позивачі про спірний договір дарування дізнались при ознайомленні з кримінальним провадженням в квітні 2015 року, в жовтні 2015 року до суду подано даний позов, отже перебіг позовної давності починається з квітня 2015 року.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 14, 57-61, 77, 169, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.12-16 , ст..ст.202-203, 215,216 ,717,721,722 ЦК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 04 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_11 і зареєстрований у реєстрі за №10008, згідно якого ОСОБА_3 (ІПН №) подарувала, а ОСОБА_4 (ІПН № НОМЕР_1) прийняв в дар домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, Хаджибейська дорога під номером «241-Б», та складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ.»О», загальною житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м. та надвірних споруд : №1-4-огорожа, вищевказане домоволодіння з надвірними спорудами розташоване на земельній ділянці 359 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір в сумі 244,00 грн. з кожного на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя