ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
07 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики у розмірі 14 000 доларів США, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 347 480.00 грн., за умовами якого відповідач зобов'язувався повернути їх до 21 вересня 2013 року. Гроші відповідачу були передані в повному обсязі, але в порушення умов договору відповідач борг не повернув та ухиляється від його повернення, чим порушує умови договору.
На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 347 480,00 грн. основного боргу та 659 736,00 грн. відсотків, 30 130,80 грн. - 3% річних, а також сплачений при подачі позову судовий збір.
В судове засідання позивач не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надав через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне.
Зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.
Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з розпискою від 05.05.2011 року ОСОБА_2 взяв позику у ОСОБА_1 в розмірі 14 000 доларів США під 3% в місяць з терміном повернення до 21.09.2013 року (а.с. 5).
Суд, оцінюючи таку розписку в розумінні положень ЦК України вважає, що між сторонами в даному випадку укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.
Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…».
При розгляданні зазначеного спору, суд переконався, що правові стосунки між сторонами виникли саме з договору позики, а не з будь-якого іншого договору.
Як вбачається з тексту розписки, позивачем надані відповідачу кошти, тобто свої зобов'язання ОСОБА_1 виконав в повному обсязі.
Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання за договором не виконані.
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з тексту розписки, було встановлено строку повернення позики до 21.09.2013 року.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підтвердження належними доказами укладення договору позики у вигляді боргової розписки, а також судом встановлено неповернення відповідачем коштів у визначений строк.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним договором позики, такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу у сумі 14 000 доларів США, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 347 480,00 грн за договором позики, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з розписки, ОСОБА_2 погодився на щомісячну сплату 3% від суми позики за користування коштами.
Суд, перевіривши правильність розрахунку трьох відсотків щомісячної сплати за користування коштами погоджується з ним і тому вважає, що такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому з відповідача слід стягнути 659 736,00 грн.
Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від суми заборгованості, суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, договором позики визначений строк виконання - до 21.09.2013 року, тому період прострочення починається з 22.09.2013 року та становить 1055 днів (до 11.08.2016 року).
З урахуванням зазначеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 6 890,00 грн., понесені позивачем при зверненні до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись, статтями 11, 60, 62, 81, 88, 130, 174, 214, 215, 224, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 347 480,00 грн. (триста сорок сім тисяч чотириста вісімдесят грн. 00 коп.), відсотки у розмірі 659 736,00 грн. (шістсот пятдесят девять тисяч сімсот тридцять шість грн. 00 коп.), 3% річних у розмірі 30 130,80 грн. (тридцять тисяч сто тридцять грн. 80 коп.), суму судового збору у розмірі 6 890,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова