Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська ДаряВалеріївна, про визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки та вилучення записів про обтяження з реєстрів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В., про визнання припиненим кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки та вилучення записів про обтяження з реєстрів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ним було укладено кредитний договір № 005/14-И, за умовами якого банк надав йому у тимчасове користування кредитні ресурси в сумі 948 000 грн, з оплатою процентної ставки у розмірі 16 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту 20 листопада 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ним було укладено договір поруки № П-005/14-И, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 005/14-И.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року між ним та банком було укладено два іпотечні договори: 1) іпотечний договір, відповідно до якого він передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 під НОМЕР_1; 2) іпотечний договір, відповідно до якого він передав у іпотеку банку житловий будинок НОМЕР_1, розташований по АДРЕСА_1.

Зазначав, що умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати від нього дострокового повернення всієї суми кредиту у випадку невиконання ним кредитних зобов'язань, в тому числі зобов'язань щодо погашення кредиту в строки, визначені п. 3.2 кредитного договору, та відповідно до графіка платежів до договору. Вказував, що через порушення ним умов кредитного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10 листопада 2011 року направило йому повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку він не виконав. Також 26 січня 2011 року банк звернувся до суду з позовом до нього та ОСОБА_4 про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 005/14-И. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а ухвалою цього ж суду від 14 грудня 2012 року позовну заяву банку було залишено без розгляду.

Таким чином, у січні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» реалізувало наявне у нього право вимоги до позичальника щодо повернення кредиту шляхом пред'явлення до останнього позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також шляхом направлення йому 10 листопада 2011 року повідомлення-вимоги про виконання грошового зобов'язання шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Вважав, що початок перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 005/14-И розпочався з наступного дня після пред'явлення банком позову до суду, тобто з 27 січня 2011 року.

Зазначав, що банк у межах встановленого трирічного строку, з 27 січня 2011 року по 27 січня 2014 року, не скористався своїм правом та не звернувся повторно до компетентного суду з позовом до нього про повернення кредиту, після залишення судом відповідної позовної заяви банку без розгляду. Тобто, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пропущено без поважних причин трирічний строк позовної давності, який закінчився 27 січня 2014 року. Вважав, що оскільки зобов'язання за кредитним договором фактично припинилися, то припиняються і зобов'язання за договором поруки та іпотечним договором, а тому всі обтяження та заборони щодо заставленого майна мають бути припинені та вилучені з реєстрів.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 256, 264-267, 1212, 1213 ЦК України, ОСОБА_3 просив суд: визнати припиненим кредитний договір від 20 листопада 2007 року № 005/14-И, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ним; визнати припиненим договір поруки від 20 листопада 2007 року № П-005/14-И, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 (поручителем) та ОСОБА_3 (боржником); визнати припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, яким передано в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться у по АДРЕСА_1 під НОМЕР_1, та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; припинити обтяження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1213 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 під НОМЕР_1, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу СлоневськоюД.В., та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; визнати припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, яким передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок НОМЕР_1 АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу СлоневськоюД.В., та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; припинити обтяження нерухомого майна - житлового будинку НОМЕР_1 АДРЕСА_1, загальною площею 129,8 кв. м і житловою площею 62,4 кв. м, яке належить ОСОБА_3, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу СлоневськоюД.В., та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір від 20 листопада 2007 року № 005/14-И, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3

Визнано припиненим договір поруки від 20 листопада 2007 року № 005/14-И, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, яким передано в заставу нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., та вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек.

Припинено обтяження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1213 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченогоприватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу СлоневськоюД.В., та вилучено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Визнано припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, яким передано в заставу нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться під НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, загальною площею 129,8 кв. м, житловою площею 62,4 кв. м, позначений за планом літерою «А-2», з прибудовами, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., та вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек.

Припинено обтяження нерухомого майна - житловогобудинку, що знаходиться під НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, загальною площею 129,8 кв. м, житловою площею 62,4 кв. м, позначений за планом літерою «А-2», з прибудовами, яке належить ОСОБА_3, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу СлоневськоюД.В., та вилучено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 20 листопада 2007 року № 005/14-И та додаткової угоди від 27 травня 2008 року № 1, укладених між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 було надано банком у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитні кошти в сумі 948 000 грн зі сплатою за користування кредитом у розмірі 16 % річних.

Пунктом 3.2 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку в строк до 20 листопада 2023 року.

Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався у встановлені договором строки повернути банку кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № П-005/14-И, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 005/14-И.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та банком було укладено два іпотечні договори: 1) іпотечний договір, відповідно до якого він передав у іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 під НОМЕР_1; 2) іпотечний договір, відповідно до якого він передав у іпотеку банку житловий будинок НОМЕР_1, розташований по АДРЕСА_1.

Позичальник ОСОБА_3 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з чим 10 листопада 2011 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило йому повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у сумі 1 332 419 грн 87 коп., які ОСОБА_3 повернути відмовився.

Також 26 січня 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 005/14-И у сумі 1 215 271 грн 94 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Проте 20 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 005/14-И.

Встановлено, що 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 20 листопада 2007 року № 005/14-И.

Пунктом 1 додаткової угоди № 2 до кредитного договору сторони узгодили, що борг позичальника за кредитним договором складається: з боргу за виданими позичальнику кредитними ресурсами, що становить 754 576 грн 18 коп. станом на 10 жовтня 2012 року; з боргу за процентами за користування позичальником кредитними ресурсами, що становить 204 558 грн 56 коп. станом на 10 жовтня 2012 року; нарахованої пені за прострочення повернення виданих кредитних ресурсів, сплати процентів за користування кредитними ресурсами та комісійної винагороди, що становить 1 219 449 грн 23 коп. станом на 10 жовтня 2012 року.

Згідно з п. 1.1 додаткової угоди № 2 до кредитного договору позичальник зобов'язався повернути банку у строк до 10 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування кредитні кошти в сумі 301 830 грн 48 коп.

Залишок кредитних ресурсів у сумі 452 745 грн 70 коп., що залишилися у фактичному користуванні позичальника після погашення ним 301 830 грн 48 коп., ОСОБА_3 зобов'язався повернути банку у розмірах та строки, зазначені у п. 1.3, та відповідно до графіка погашення заборгованості, який є додатком № 1 до додаткової угоди № 2.

Пунктом 1.4 додаткової угоди № 2 до вказаного договору сторони кредитного договору встановили, що за користування кредитними ресурсами в сумі 452 745 грн 70 коп. позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 01 по 10 число кожного місяця, сплачувати банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту відповідно до нижчевказаних розмірів процентних ставок (від фактичного розміру заборгованості) за процентною ставкою 3 % річних протягом першого, другого, третього, четвертого та п'ятого фактичного року дії цієї додаткової угоди (починаючи з дати укладання цієї додаткової угоди та закінчуючи 09 жовтня 2017 року включно); за процентною ставкою 16 % річних протягом шостого, сьомого, восьмого, дев'ятого, десятого, одинадцятого, дванадцятого, тринадцятого, чотирнадцятого, п'ятнадцятого, шістнадцятого, сімнадцятого, вісімнадцятого, дев'ятнадцятого та двадцятого фактичних років дії цієї додаткової угоди (починаючи з 10 жовтня 2017 року та закінчуючи 10 жовтня 2032 року включно); за процентною ставкою 16 % річних у період після закінчення двадцятого фактичного року дії цієї додаткової угоди (починаючи з 11 жовтня 2032 року) у випадку непогашення позивальником заборгованості за кредитним договором у строки та розміри, що визначені п. 1.2.3 цієї додаткової угоди.

У зв'язку з цим ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2012 року позовну заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання умов додаткової угоди № 2 до кредитного договору ОСОБА_3 сплатив 10 жовтня 2012 року на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 301 830 грн 48 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 10 жовтня 2012 року.

Крім того, у період з 08 листопада 2012 року по 10 квітня 2015 року ОСОБА_3 щомісячно здійснював погашення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» процентів за користування кредитними ресурсами у розмірах, встановлених графіком погашення заборгованості, який є додатком № 1 до додаткової угоди № 2 від 10 жовтня 2012 року до кредитного договору.

Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором, визначеної банком за період з 20 жовтня 2007 року по 23 червня 2015 року.

Отже, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що до квітня 2015 року ОСОБА_3 належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач не мав претензій щодо виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Нормами ЦК України, які регулюють правовідносини сторін за кредитним договором, не передбачено такої підстави припинення зобов'язання як сплив позовної давності.

Стаття 267 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік наслідків спливу позовної давності, також не містить такого наслідку спливу позовної давності як припинення зобов'язання.

Зважаючи на те, що на час звернення з позовом до суду ОСОБА_3 належним чином не виконав перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» своїх зобов'язань за кредитним договором зі змінами та доповненнями, внесеним додатковими угодами від 27 травня 2008 року № 1 та від 10 жовтня 2012 року № 2, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що не має правових підстав для визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки, вилучення записів про обтяження з реєстрів, з підстав спливу у відповідача трирічного строку на звернення з позовом в суд за захистом свого порушеного права.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що зобов'язання належним чином ОСОБА_3 невиконано, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову про визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки та вилучення записів про обтяження з реєстрів.

До зазначених висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана