АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6082/16 Справа № 205/5778/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Дніпро

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Баранніка О.П., Калиновського А.Б.,

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, 3-і особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Управління-служба у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 про визнання права користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, Треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Управління-служба у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради та ОСОБА_4 про визнання за нею та неповнолітньою донькою права на користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_7.

Вимоги обгрунтовані тим, що за згодою Третьої особи - брата ОСОБА_4 позивач з червня 2004 року стала безперервно проживати у спірній квартирі, користувалася нею належним чином, проводила ремонти та надавала кошти для сплати комунальних послуг. ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона народила дочку, яка мешкає разом із нею. Вона вже більше одинадцяти років користується квартирою, але не має можливості зареєструватися в неї через відсутність ордеру.

Третій особі ОСОБА_4 на підставі розпорядження Державного підприємства «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» від 06 жовтня 1997 було надано право на проживання у спірній квартирі. Рішенням Відповідача в особі Дніпропетровської міської ради за №29/30 від 26 грудня 2012 житлові будинки, які раніше перебували на балансі ДП «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» передані в комунальну власність.

Позивач зазначала, що будь які зацікавлені особи дій, спрямованих на виселення її з донькою зі спірної квартири або позбавлення їх можливості користування спірною квартирою у встановленому законом порядку не вчиняли, з позовами до суду про їх виселення не зверталися. Просила суд визнати за ними з донькою право користування квартирою та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у сумі 243,6 грн. (а.с.2).

Позивач надала суду копію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2012 по справі №2-1147/10р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 «Про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації», на підставі якого її було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.148).

Як слідує із змісту рішення суду позивач з 21 серпня 2008 року була лише зареєстрованою в цієї квартирі, але ніколи в ній не проживала (а.с.148).

За рішенням Ленінського районного суду від 30 вересня 2014 задоволено позов Третьої особи - брата позивача ОСОБА_4 до відповідача в особі Дніпропетровської міської ради про вселення у спірну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.33-34, 40-41).

Позивач звертала увагу на ту обставину, що ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» та Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на спірну квартиру. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено. Рішення набуло чинності. (а.с.65-68, 86-87, 88-89). ОСОБА_4 звертавсяся до суду з позовом про визнання за ним права користування спірною квартирою. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 позов задоволено (а.с.40-41).

Представники відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.94, 105, 106, 134) позов не визнали, посилались на те, що позивач не довела , що її права та права доньки порушив саме відповідач. Позивач вселилась до квартири без ордеру та дозволу відповідача, на балансі якого перебуває квартира. Позивач має інше житло - приватизовану на її ім'я квартиру АДРЕСА_3, а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8.

Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій щодо спірної квартири укладений з ОСОБА_4 07 вересня 2015 року.

Крім того, спірна квартира знаходиться в житловому будинку, який рішенням Ленінського районного виконкому м.Дніпропетровська № 29 від 24 січня 2003 року визнано аварійним і заселення в квартиру буде суперечити діючому законодавству.

У зв'язку з тим, що позивач має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 (а також інше приватизоване житло), неповнолітня ОСОБА_3 повинна бути зареєстрована разом з матір'ю, просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідачі надали суду (а.с.92-93), документи про приватизацію позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.95-99) та рішення виконкому Ленінської районної у місті ради від 24 січня 2003 № 29, додаток до нього у вигляді «Переліку ветхих, аварійних та непридатних для мешкання житлових будинків у Ленінському районі станом на 01 січня 2003 р.» (а.с.150, 151-157).

Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилася, просила про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.125, 126).

Третя особа- Управління служби у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.109, 114, 115).

Третя особа- ОСОБА_4 вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Посилався на те, що в листопаді 1997 року за його заявою за місцем роботи ДП «ДНВК «Електровозобудування» йому одному (особисто) було надано квартиру АДРЕСА_9 для господарських потреб, тобто на його вселення дав дозвіл тодішній власник будинку, з того часу він безперервно мешкає в квартирі та сплачує комунальні послуги.

В 2004 році позивач самовільно вселилась в квартири тимчасово, але ніякого дозволу вона не отримувала - ані від нього, ані від власника житла: на день вселення ДП «ДНВК «Електровозобудування», а тепер Дніпропетровська міська рада. Комунальні послуги позивачк ніколи не сплачувала, хоча він неодноразово вимагав її це робити. З цього приводу виникали сварки. Крім того, в 1988 році його батькам та сестрі (позивачу по справі) за ордером № 3086 було надано трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3. З цього часу позивач разом з батьками мешкала за вказаною адресою. В 1995 році батьки померли і позивач залишилась сама мешкати у квартирі. Йому відомо зі слів позивача, вона в 2004 році потребувала грошей і мала намір продати цю 3-кімнатну квартиру і купити собі меншу. Для цього вона приватизувала цю квартиру і одразу її начебто продала, тобто свідомо штучно погіршила свої житлові умови, а тепер намагається претендувати на квартиру, яка надана була йому в користування. Позивач не є членом його сім'ї, вони ніколи не вели спільне господарство і не мали спільного бюджету, він має дружину та дітей, з якими мешкає. Згідно відмітки в паспорті позивач має інше місце мешкання - АДРЕСА_4, де і повинна мешкати разом зі своєю донькою.

Позивач надала суду копію рішення Ленінського районного суду в м. Дніпропетровську від 07 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації, на підставі якого її було знято з реєстрації в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.148).

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що за дозволом адміністрації Державного підприємства «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» та заяви від 13 листопада 1997 р. ОСОБА_4 вселився в квартиру АДРЕСА_5 (нумерація будинку змінена з № 14 на № 15-А). З того часу ОСОБА_4 сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується квитанціями (а.с. 71-85, 112-113).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровськавід 30 вересня 2014 року за ОСОБА_4 визнано право на користування спірною квартирою АДРЕСА_3. Рішення набуло чинності (а.с.40-41).

23 грудня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрований у вказаній квартирі (а.с.37-38).

Згідно довідки, виданої КП «ЖЕП № 25», № 17805 від 10 листопада 2015 р. в спірній квартирі зареєстровано одна особа - ОСОБА_4, з яким 07 вересня 2015 укладено договір № 896 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а 13 жовтня 2015 ТДВ «Дніпрокомунтранс» уклало з ним «Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів (а.с.35-36, 39, 71).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 29/30 від 26 грудня 2012 р. будинок АДРЕСА_5 переданий в комунальну власність територіальної громади міста (а.с.183-185).

Рішенням Ленінського районного виконкому м.Дніпропетровська № 29 від 24 січня 2003 року будинок АДРЕСА_5, де розташована спірна квартира, визнано аварійним (а.с.150-157).

Відповідно до ст.58 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно ордеру № 3086 від 13 січня 1988 р. ОСОБА_8, його дружині ОСОБА_9 та їхній доньці ОСОБА_2 (позивачу у справі) було надано трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.70).

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 померли 13 листопада 1995 року, про що свідчать свідоцтва про їхню смерть (а.с.69).

Розпорядженням органу приватизації від 14 квітня 2004 року вказану квартиру було передано у власність ОСОБА_2 (а.с.95-99).

Згідно паспорту позивача місцем її мешкання зазначено: АДРЕСА_6 (а.с.3).

Згідно рішенню Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 по справі №2-1147/10р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації позивач знята з реєстрації за вказаною адресою(а.с.148).

За ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням.

В 2004 році позивач самовільно, без дозволу власника будинку та Третьої особи ОСОБА_4, якому в користування надана спірна квартира, вселилась в квартиру АДРЕСА_7, де мешкала до вересня 2015 року, за вказаною адресою зареєстрована не була(а.с.3).

Доказів того, що позивач вела з ОСОБА_4 спільне господарство, була членом його сім'ї суду не надано, які і доказів сплати нею комунальних послуги за проживання в спірній квартирі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, що діє і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, 3-і особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Управління-служба у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 про визнання права користування квартирою - - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Бараннік О.П.

Калиновський А.Б.

.