09.02.16 Провадження 2/235/449/16
Справа 235/268/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 15.01.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності, зобов'язання вчинити певні дії, в якій просила захистити її право власності на гараж (г-1) та 1/2 частину колодязя, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача звільнити гараж (г-1) від своїх особистих речей та не чинити перешкод в користуванні колодязем.

На підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що вона являється власником житлового будинку № АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування, нотаріально посвідченого державний нотаріусом Другою красноармійської державної нотаріальної контори 18.10.1995 року, реєстр № 577, який зареєстровано в БТІ м. Красноармійська 08.12.1995 року за № 843, та земельної ділянки, призначеної для обслуговування вищезазначеного житлового будинку та господарських споруд на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 13.01.2000 року (кадастровий номер НОМЕР_2).

На земельній ділянці знаходяться окрім житлового будинку, також господарські будівлі: літня кухня (Б-1), гараж (В-1), гараж (Г-1), туалет (Д-1), льох (Е-1), огородження (№1), ворота (№2) водопровід (І), ? колодязь (ІІ), замощення (ІІІ).

Відповідач по справі являється її сусідом та власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності виданого Новоекономічною селищною радою 10.04.1975 року.

Зі свого боку відповідач в порушення її права власності без правової на то підстави використовує належний їй гараж, який визначений в технічному паспорті на житловий будинок літерою Г-1, та створює перешкоди в користуванні колодязем.

24 вересня 2015 року вона направила до відповідача листа, в якому просила в добровільному порядку звільнити гараж до 10 жовтня 2015 року. Лист відповідач отримав 25 вересня 2015 року та до теперішнього часу гараж не звільнив, що змушує її звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності. Крім того на території земельної ділянки відповідача розташований колодязь, власником ? частиною якого являється вона. Відповідач зі свого боку не завжди надає доступу до нього.

Вважає, що за таких обставин вона має право вимагати усунення перешкод у здійснені права користуванням та розпорядженням своїм майно з наступних підстав:

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК).

Згідно приписам ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усуненням перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» задовольняючи позов про захист права власності від

порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

З огляду на це, вважає, що її право власності на гараж та ? частину колодязю підлягає захисту у відповідності до ст. 391 ЦК України, шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні гаражем, а саме зобов'язання відповідача звільнити гараж від своїх особистих речей та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні колодязем.

За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні, просили застосувати позовну давність до позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідач побудував спірний гараж в 1984 році, з цього часу постійно користується ним, про що було відомо позивачу на час придбання будинку та господарських споруд у власність. Щодо користування 1/2 частиною колодязя, то він не чинить перешкод в користуванні ним.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що вони допомагали в 1984 році відповідачу ОСОБА_3 будувати гараж, в тому числі привозити будівельні матеріали, з моменту будівництва гаражу до теперішнього часу гаражем користується ОСОБА_3, хто давав гроші на придбання будівельних матеріалів вони не знають. Також їм нічого не відомо з приводу користування колодязем, який знаходиться практично на межі домоволодінь сторін по справі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_2, з 1962 року. Гараж будував її чоловік, йому допомагали брат ОСОБА_8 та їхні дядьки. Будівельні матеріали виписувала вона через шахту. З моменту побудови гаражу ним користується її чоловік, а саме ставить там належний йому автомобіль. Користуватися колодязем позивачці ніхто не забороняє. В колодязі наявні два насоси, за допомогою одного з них позивач качає з нього воду.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що відповідач по справі його рідний брат, а позивач - сестра. В 1976 році був побудований перший гараж, в 1984 році був побудований другий гараж, його будував брат ОСОБА_3, допомагав він та їхні дядьки. Після побудови гаражем весь час користувався ОСОБА_3 За свого життя їхня мати ОСОБА_9 в 1995 році подарувала будинок за адресою: АДРЕСА_1, їхній сестрі ОСОБА_1, в тому числі і гараж. З приводу колодязя пояснив, що він існує вже давно, ним користуються всі, ніхто перешкод не чинить.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне:

Позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_3 є рідними сестрою та братом, що підтверджується їхніми особистими поясненнями.

Позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку № АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування, нотаріально посвідченого державний нотаріусом Другою красноармійської державної нотаріальної контори 18.10.1995 року, реєстр № 577, який зареєстровано в БТІ м. Красноармійська 08.12.1995 року за № 843 (а.с. 4-5, 6), та земельної ділянки, призначеної для обслуговування вищезазначеного житлового будинку та господарських споруд на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 13.01.2000 року (кадастровий номер НОМЕР_2) (а.с. 10-12).

На земельній ділянці, яка належить позивачу знаходяться крім житлового будинку також господарські будівлі: літня кухня (Б-1), гараж (В-1), гараж (Г-1), туалет (Д-1), льох (Е-1), огородження (№1), ворота (№2) водопровід (І), ? колодязь (ІІ), замощення (ІІІ) (а.с. 4-8).

Відповідач по справі ОСОБА_3 являється її сусідом та власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності виданого Новоекономічною селищною радою 10.04.1975 року (а.с. 9).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 використовує належний позивачу гараж, який визначений в технічному паспорті на житловий будинок літерою Г-1, а саме зберігає там автомобіль, запчастини та інші особисті речі, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями самого відповідача та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

24 вересня 2015 року позивач направила на адресу відповідача листа, в якому просила в добровільному порядку звільнити гараж до 10 жовтня 2015 року (а.с. 15). Лист відповідач отримав 25 вересня 2015 року (а.с. 14), але до теперішнього часу гараж не звільнив, в зв»язку з чим позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права власності.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3 статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усуненням перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

В п. 33 Постанови від 07.02.2014 № 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_1, в тому числі гаражу (Г-1), а відповідач використовує зазначений гараж для зберігання належного йому автомобіля та інших особистих речей, тобто діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується право власності позивача.

Згідно п. 35 зазначеної Постанови Пленуму задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не пов'язаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідно до п. 36 зазначеної Постанови Пленуму за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині захисту її права власності на гараж (Г-1), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача звільнити його від своїх особистих речей підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині захисту її права власності на 1/2 частину колодязя, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод в

користуванні ним, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 10 ЦПК країни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач будь-яким чином перешкоджає їй користуватися колодязем. Також позивачем не доведено, що є реальна небезпека порушення її права власності зі сторони відповідача в частині користування колодязем.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Захистити право власності ОСОБА_1 на гараж (Г-1), який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити гараж (Г-1), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, від своїх особистих речей.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 повернення судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: