АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року задоволено позов Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Справа №753/15480//15-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/4322/2016
Головуючий у суді першої інстанції Є.І.Вовк
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що заочне рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування. Оскаржуване заочне рішення ухвалене без її участі за відсутності належного повідомлення про час і місце судового засідання та при першій неявці, за наявності поважних причин неявки відповідача суд порушив одну з основних засад цивільного судочинства - змагальність сторін, передбачену ст. 10 ЦПК та її право на участь в судових засіданнях, передбачене ст. 27 ЦПК, що унеможливило для неї реалізацію наданих процесуальних прав та призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Вказала, що вона є одинокою матір'ю, яка проживає та виховує одна неповнолітню дитину, а відповідно виселення із даного приміщення без надання іншого жилого приміщення не допускається, у відповідності до положень ст. 125 ЖК України.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з викладених підстав.

Представник Управління справами Верховної Ради України ОСОБА_1, представник Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги Управління справами Верховної Ради України про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача ОСОБА_2 припинилися депутатські повноваження, а тому у відповідності до вимог ст.118 ЖК України та Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, вона підлягає виселенню, оскільки у добровільному порядку ОСОБА_2 відмовилася звільняти надане їй у користування службове житло. Разом з ОСОБА_2 підлягає і виселенню її малолітній син ОСОБА_5, 2010 року народження.

Колегія суду не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони суперечать закону, а саме ст.125 ЖК України, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 була обрана народним депутатом України VI-VII скликань, депутатські повноваження набула з 23.11.2007року.

Частиною 2 ст. 118 ЖК України встановлено, що жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у ВерховнійРаді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

Дійсно, порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України (ст. 126-1 ЖК України).

Так, пунктом 14 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого Постановою Верховної Ради України №286/95-ВР від 11.07.1995 року передбачено, що службове жиле приміщення надається народному депутату України після набуття ним депутатських повноважень. Розподіл жилих приміщень для народних депутатів України провадиться відкрито і гласно комітетом Верховної Ради України, до компетенції якого віднесено зазначене питання.

09.07.2009 року ОСОБА_2 було надано службове жиле приміщення - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, відповідно до рішення Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09.07.2009 (протокол № 39) та 04.12.2009 року видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 17,3 кв.м. за вказаною адресою відповідно до вимог ст.122 ЖК України. Зазначена квартира має статус службового житла, оскільки була включена до числа службових жилих приміщень Постановою Верховної Ради України «Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України» від 21.10.2009 року № 1652-VІ, які відповідно до статті 35 Закону України «Про статус народного депутата України» можуть надаватися народним депутатам України на строк їх повноважень.

Із матеріалів справи вбачається, що депутатські повноваження ОСОБА_2 припинилися 27.11.2014 року, проте службове житло вона у добровільному порядку не звільнила, у зв'язку із чим їй було направлено лист за підписом Керівника Апарату Верховної ради України за №15/13-583 від 30.03.2015 року про необхідність звільнення займаного службового жилого приміщення, але квартиру вона не звільнила, як зазначено у позовній заяві.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи, а саме: ОСОБА_2, 1967 року народження та її син ОСОБА_5, 2010 року народження. Даний факт підтверджується наданою позивачем довідкою Форми №3, виданою Управлінням житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, за № 251 від 24.04.2015 р.

Так, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» оскільки в силу ст. 125 Житлового кодексу України деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з'ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою.

Статтею 125 ЖК України встановлено перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Так, із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу ( ст. 126 ЖК України).

Як вбачається із доданих до апеляційної скарги відповідачем копії паспорту, ОСОБА_2 не перебуває у шлюбі, відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження її сина ОСОБА_5 відомості про батька записані за вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України. Зазначені обставини підтверджують статус ОСОБА_2, як одинокої матері. Доказів, які б спростовували зазначені обставини, позивачем не надано.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» одинокою матір'ю, вважається матір, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька, або запис про батька проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері дитини.

Колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_2 є одинокою матір'ю, яка виховує малолітню дитину, вона належить до кола осіб, які відповідно до вимог ст. 125 ЖК України не підлягають виселенню із службового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Дійсно, відповідно до пункту 28 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, народні депутати України, строк депутатських повноважень яких закінчився чи депутатські повноваження яких достроково припинено відповідно до статті 4 Закону України «Про статус народного депутата України» (2790-12), або щодо яких скасовано рішення про визнання їх депутатських повноважень, чи які одержали у м. Києві інше благоустроєне жиле приміщення у постійне користування, в тримісячний строк зобов'язані звільнити займане службове жиле приміщення з усіма особами, які з ними проживають, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Зазначена норма Положення не свідчить про те, що такому виселенню підлягають всі особи, без будь - яких обмежень встановлених законом. За системним аналізом зазначених норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що на правовідносини, які виникли між сторонами по справі розповсюджуються вимоги ст. 125 ЖК України.

Крім того, виселивши неповнолітню дитину з службового житла без надання їй іншого жилого приміщення, порушуються права дитини щодо користування житлом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 125 ЖК України захищає права неповнолітньої дитини щодо неможливості її виселення з службового житла без надання їй іншого жилого приміщення при умові що ця дитина проживає з одинокою особою.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_5 не можуть бути виселеними із службового жилого приміщення без надання їм іншого жилого приміщення.

Крім того, суду апеляційної інстанції був наданий Акт б/н від 16 березня 2016 року відповідно до змісту якого комісією встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 з моменту отримання квартири і по теперішній час у вищевказаній квартирі не з'являлися та не проживають. Вказаний Акт є лише одним з доказів факту непроживання вказаних осіб в спірній квартирі, але він не надає суду підстав для виселення відповідачів зі службового житла. Навпаки, зазначений акт може свідчити лише про невірний спосіб захисту обраний позивачем, при доведеності факту непроживання відповідачів в спірній квартирі. Виселення осіб з квартири, які в ній реально не проживають та нею не користуються є неправильним способом захисту прав позивача.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивач не позбавлений можливості захищати свої порушені, на його думку, права в іншій спосіб.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з Управління справами Верховної Ради України на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 267 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Управлінню справами Верховної Ради України відмовити у задоволенні позову про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 із службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з Управління справами Верховної Ради України на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: