Єдиний унікальний номер 242/2581/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1591/2016
Головуючий у 1 інстанції: Моцний О.С.
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Жданової В.С., Осипчук О.В.,

секретар: Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Акціонерно комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство « Акціонерно комерційний банк «Капітал» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 4109976,39 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Акціонерно комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 4109976,39 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його неправильність, необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме:

- при розгляді справи суд не вжив заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи;

- за відсутністю відповідача не прийняв заочне рішення;

- при розгляді справи суд визнав доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності при зверненні до суду хибними;

- суд не врахував, що у рамках забезпечення зобовязання за вказаним договором між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку був переданий житловий будинок у с. Доля Волноваського району та позивачу було видано генеральну довіреність на право розпорядження вищевказаним нерухомим майном;

- згідно п.6.3 Кредитного договору, спори між сторонами підлягають розгляду постійно діючим третейським судом про Асоціації « Юристи Донбасу»;

- не залучив до участі у якості третьої особи майнового поручителя ОСОБА_3;

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином/ а.с.210/;

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у додатках до заперечень надав апеляційному суду, крім копій документів, які були долучені до позову/ а.с.105-111/, ще й додаткову угоду №2 від 20.04.2012 року, відповідно до якої кредитний договір було продовжено до 20.04.2013 року/ а.с.113/.

З наданих апеляційному суду письмових доказів / а.с. 113,114/, вбачається, що позивач та відповідач, 20 квітня 2012 року підписали Додаткову угоду до Кредитного договору № 1/0/IKN/0001 від 21.04.2011 року, та збільшили строк повернення кредиту. Сторони також погодили графік погашення кредиту, а саме графік погашення процентів.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У ч.3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.ст.303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Враховуючи вище зазначене, колегія апеляційного суду вважає за можливе дослідити нові докази позивача, а саме: додаткову угоду №2 від 20.04.2012 року, та графік погашення кредиту, оскільки у позові позивач посилався на строк дії договору, встановлений сторонами, а саме квітень 2013 року, але додаткової угоди та графік погашення кредиту, відповідно до вказаної угоди, суду першої інстанції не надав і ці докази мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ознайомившись з вказаною Додатковою угодою та графіком погашення кредиту, представник відповідача заявив, що відповідач не підписував вказану угоду, та заявив клопотання для витребування оригіналу вказаної угоди, для ознайомлення та подальшого подання клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

Апеляційний суд, для повного та всебічного розгляду справи, витребував від позивача оригінал вказаної угоди.

Для ознайомлення з оригіналом вказаної угоди, та для подальшого розвязання клопотання представника відповідача про проведення судової почеркознавчої експертизи, суд викликав відповідача через його представника у судове засідання апеляційного суду. Дату засідання було погоджено з представником відповідача.

Натомість, відповідач ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 24 жовтня 2016 року не зявився, суду надав клопотання, про направлення судового доручення іншому суду про відібрання експериментальних зразків його підпису та почерку.

Ухвалою апеляційного суду, йому було відмовлено у задоволенні клопотання.

Справу було призначено на 31 жовтня 2016 року й запропоновано відповідачу, через його представника, прибути до апеляційного суду. Дату розгляду справи також було погоджено з відповідачем. Відповідач у судове засідання апеляційного суду не зявився. Представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження по справі у звязку з хворобою відповідача. Ухвалою апеляційного суду, клопотання не задоволено, оскільки суду не надані докази хвороби відповідача, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу.

Таким чином, апеляційний суд на протязі усього часу розгляду справи, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяв здійсненню прав як позивача так і відповідача: витребував докази, а саме додаткову угоду, подовжив розгляд справи у звязку із закінченням строку розгляду справи, відповідно до ст..303 1ЦПК України, оголошував перерви у розгляді справи за клопотаннями представника відповідача.

Натомість відповідач, у судове засідання апеляційного суду жодного разу не зявився, та недобросовісно виконував свої процесуальні права і не виконував свої процесуальні обовязки.

Враховуюче наведене, колегія суддів прийшла до висновку, з урахуванням закінчення строку розгляду даної справи, розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача ОСОБА_4, апеляційну скаргу підтримав та попросив суд її задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що судом при розгляді справи таких порушень припущено не було, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст..256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти./ч.1 ст.1048 ЦК України/;

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № 1/0/IKN/0001 від 21.04.2011 року, відповідач 21.04.2011 року отримав кредит у розмірі 2400000,00 грн. зі строком користування до 20 квітня 2012 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 28,00 % річних. З 05.05.2011 року по 07.11.2012 року він включно сплачував відсотки за користування кредитом та останній платіж датований 07.11.2012 року, що підтверджене наданою довідкою-розрахунком заборгованості.

Прийшовши до висновку про обґрунтованість, заявленого позову, суд першої інстанції позов задовольнив у повному обсязі. Таке рішення суду першої інстанції є правильним.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 1/0/IKN/0001 від 21.04.2011 року відповідач 21.04.2011 року отримав кредит у розмірі 2400000,00 грн. зі строком користування до 20 квітня 2012 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 28,00 % річних.

З наданих апеляційному суду позивачем письмових доказів / а.с. 113/, вбачається, що позивач та відповідач 20 квітня 2012 року підписали Додаткову угоду до Кредитного договору № 1/0/IKN/0001 від 21.04.2011 року, та збільшили строк повернення кредиту до 21.04.2013 року.

Відповідно до Графіків погашення платежів/ а.с.10,114/, щомісяця відповідач повинен був сплачувати тільки проценти за користування кредитом, а тіло кредиту у сумі 2397885,91 грн., відповідно до умов кредитного договору та Додаткової угоди, повинен був сплати 20.04.2013 року.

Відповідно до п.3.1 кредитного договору нарахування процентів Банком проводиться у валюті кредиту щомісяця, за період з останнього робочого дня попереднього місяця, по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця з розрахунку 360 днів на рік, виходячи з щоденної фактичної заборгованості на позичковому рахунку. День погашення кредиту в розрахунок не включається.

Відповідно до п.3.2. кредитн6ого договору погашення процентів здійснюється Позичальником щомісяця, не пізніше 5 числа наступного місяця в валюті кредиту, шляхом внесення нарахованих процентів через касу Банку на рахунок Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем/ а.с.5-6/,станом на 07.11.2012 року, відповідач сплатив проценти у сумі 1042625,09 грн. Заборгованість по процентам станом на 07.05.2015 року склала 1712090,48 грн. Усього заборгованість за тілом кредиту та процентам склала 4109976,39 грн.

Розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, ОСОБА_1 не оскаржений, та свідчить про те, що останній з 05.05.2011 року по 07.11.2012 року включно сплачував відсотки за користування кредитом, останній платіж датований 07.11.2012 року, заборгованості по сплаті відсотків за цей період не мав. Заборгованість у відповідача виникла з грудня 2012 року, тобто в межах строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду 18 червня 2015 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності не ґрунтуються на законі, та спростовуються наданими позивачем доказами..

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що суд не врахував,що у рамках забезпечення зобовязання за вказаним договором між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку був переданий житловий будинок у с. Доля Волноваського району та позивачу було видано генеральну довіреність на право розпорядження вищевказаним нерухомим майном з наступного.

Відповідно до ст. 20 ЦК України , право на захист особа здійснює на свій

розсуд. Відповідно Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.12 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом, або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Безпідставні й доводи апеляційної скарги у частині того, що згідно п.6.3 Кредитного договору, спори між сторонами підлягають розгляду постійно діючим третейським судом про Асоціації « Юристи Донбасу», та з цих підстав позов повинно бути залишено без розгляду, з наступного.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України , право на захист особа здійснює на свій

розсуд.

Колегією апеляційного суду встановлено, що сторони по справі у кредитному договорі вказали на Третейське застереження, відповідно до якого спори між сторонами підлягають розгляду постійно діючим третейським судом при Асоціації « Юристи Донбасу». Крім того у цьому ж розділі вказано, що, спори за даним Договором можуть розглядатися в судовому порядку в місцевому суді відповідно до чинного законодавства

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги у частині того, що суд першої інстанції не залучив до участі у якості третьої особи майнового поручителя ОСОБА_3 з наступного.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, та і від будь-кого з них окремо.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до р.2 Договору про надання споживчого кредиту відповідачу в забезпечення виконання Позичальником умов даного Договору Банком укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_3/ а.с.7/.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи, саме таке право використав Банк. Позивач скористався своїм правом й звернувся з позовом до ОСОБА_1

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом норм процесуального права, а саме:

- при розгляді справи суд не вжив заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, з наступного.

Відповідно до ст.74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик та надсилаються особам, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам вручаються їм під розписку і в той самий день повертаються до суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проживає у м. Донецьк.

Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р» про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, наказу Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 30.10.2014 року «Про мережу обєктів поштового звязку Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 27.11.2014 року, припинено приймання поштових відправлень на територію яких органи державної влади тимчасово не здійснюють, або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження у тому числі у м. Донецьк.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 надав суду заяву про отримання судової повістки в електронній формі / а.с.38/. Як ОСОБА_1 так і його представник, декілька разів просили відкласти розгляд справи/ а.с.35,45/. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5, також просив надсилати йому судові документи на його електронну адресу. На а.с.52 міститься електронне повідомлення ОСОБА_1, про виклик його до суду на 6 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, підчас розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що відповідач вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме після закінчення строку дії кредитного договору сплачував проценти за користування кредитними коштами, що свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Такий висновок суду, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, є помилковим, втім ця помилка не вплинула на загально-правову оцінку судом обставин справи і не впливає на висновок суду про необґрунтованість заявленого позову.

Інших доводів щодо неправильності ухваленого рішення, порушення чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта не спростовують наведених і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, у звязку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником за довіреністю ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: В.С.Жданова

ОСОБА_6