Справа № 314/5906/16-ц Провадження № 2/314/1425/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Свої вимоги щодо стягнення суми боргу позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2013 позивач як адвокат уклав угоду з відповідачем №2/12/13 про надання правової допомоги щодо захисту інтересів відповідача, повязаного з розірванням шлюбу, стягненням аліментів та розподілом майна.

У звязку з чим позивачем були підготовлені документи для захисту прав ОСОБА_2, надана консультація, а також позивач приймав участь у судових засіданнях в Жовтневому районному суду м. Запоріжжя в якості представника ОСОБА_2 Крім того, позивачем здійснювались заходи на встановлення майна відповідача.

Позивачем була проведена необхідна робота щодо надання правової допомоги.

15.11.2014 відповідач повідомила про примирення зі своїм чоловіком, у звязку з чим, відповідно до умов договору №2/12/13, передбачена неустойка в розмірі 20000грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 20000грн., а також інфляційні втрати в розмірі 9860грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та пояснив, що дійсно відповідачка звернулась до позивача за правовою допомогою. Адвокатом ОСОБА_1 на виконання підписаної між ним та ОСОБА_2 угоди неодноразово подавались позови до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, однак жодна справа за вказаними позовами не розглядалась, так як всі вони були повернуті. У звязку з чим ОСОБА_2 більше до адвоката ОСОБА_1 не зверталась.

Суд, вислухавши учасників, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Відповідно до п. 1 ст.6 та ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена угода № 2/12/13 від 10.12.13 про надання правової допомоги, відповідно до умов якої, в разі укладання мирової угоди узгодженої з «Клієнтом», або відмови «Клієнта» від вимог, викладених в позовній заяві про розірвання шлюбу, та стягнення аліментів, «Клієнт» сплачує «Адвокату» неустойку в сумі 20000грн (а.с. 5).

Під час розгляду справи в суді позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували розгляд справ Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, а надані тільки ухвали про усунення недоліків та повернення позовів, у звязку з неусуненням недоліків. Також не надано доказів укладання мирової угоди узгодженої з «Клієнтом», надана мирова угода, яка ніким не підписана, та завірена самим позивачем.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі обставини справи та оцінивши усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

22.11.2016