Справа №718/1685/15-ц
Провадження №2/718/810/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Шипинецької сільської ради Кіцманського району, про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.02.2015 року помер її батько ОСОБА_3. Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина, а тому з метою оформлення спадкових прав вона звернулася до виконавчого комітету Шипинецької сільської ради, де вона дізналась про наявність складеного покійним батьком заповіту на користь ОСОБА_2, яка була його дружиною і на момент смерті проживала з ним. Вважає, що заповіт складений її батьком необхідно визнати недійним в звязку з тим, що на час його складання батьком не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки з 1991 року він перебував на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби 2 ступеня. Пізніше вказана хвороба почала розвиватися, в її батька декілька раз діагностували інсульт, який зокрема привів до того, що йому було виставлено діагноз «синдром судинної амнезії». Зазначає, що в останній час її батько поводив себе неадекватно, не впізнавав її, був збуджений, не виконував вказівки лікарів які вимушені були привязувати його для проведення процедур, був дезорієнтований в місці та часі, а отже складений ним заповіт є недійсним, а тому просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 із вказаним позовом погодилася, однак подала до суду зустрічний позов про визнання права власності на спадкове майно, в якому вказувала, що 17.06.2010 року вона уклала шлюб із ОСОБА_3. Вказує, що 11.02.2015 року її чоловік помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку розташованого по вул. Некрасова, 30, в с. Шипинці Кіцманського району Чернівецької області. Спадкоємцями за законом є вона та позивачка за первісним позовом, яка також прийняла спадщину. Зазначає, що оскільки вони обоє є спадкоємицями за законом, то вона має право на ? частку спадкового майна, на яку і просить визнати за нею право власності.

Позивачка та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, оскільки немає жодних підстав для вирішення питання про визнання права власності в судовому порядку.

ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним визнали повністю. Крім того, вимоги зутрічного позову підтримали в повному обсязі, вказуючи, що оскільки існує спір стосовно спадково майна, то питання визнання права власності на нього слід вирішити негайно і в судовому порядку.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, розглянувши справу за наявними документами.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 3 ст. 10 та п. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відповідно до п. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

П. 16 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються також на ті випадки, коли фізичну особу не було визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Так, судом встановлено, що 26.05.2014 року о 11:30 годині в приміщенні Шипинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області було складено заповіт зареєстрований в реєстрі за №35. Згідно даного заповіту ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 усе майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, на що він за законом матиме право (т. 1, а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку експерта №199, ОСОБА_3 страждав хронічним психічним захворюванням у формі судинної деменції (недоумства), а тому, в силу наявного у нього хронічного захворювання 26.05.2014 року, в момент складання заповіту, за своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 а.с. 2-18).

Ст. 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Відповідно до п.17 постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою ст. 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз?яснено, що суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який дав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ним на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатрічну експертизу (ст. 145 ЦПК України).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, у звязку із чим підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 11.02.2015 року, відкрилась спадщина у вигляді господарства по вул. Некрасова, 30, в с. Шипинці Кіцманського району Чернівецької області

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п.п. 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно є передчасним.

Керуючись ст. ст. 15, 225, 392, 1216-1218, 1220, 1233, 1257, 1258, 1261, 1268, 1269, 1273, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Шипинецької сільської ради Кіцманського району, про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 26 травня 2014 року, посвідчений секретарем Шипинецької сільської Кіцманського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі під номером «35».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Мізюк