Справа № 748/3600/15-ц Провадження № 22-ц/795/408/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Майборода С. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7, представника відповідача ПАТ „Банк Богуслав ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду від 30 грудня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства „Банк Богуслав, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Чернігівського районного суду від 30.12.2015 р., якою було забезпечено позов ОСОБА_9 до ПАТ „Банк Богуслав, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, та просить зобовязати позивача внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, у розмірі 1399500 грн.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з суті позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу правомірності договору про відчуження земельної ділянки площею 0,1032 га, кадастровий номер :02:000:0404, та житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Пролетарська, 74-А в с. Клочків Чернігівського району та області. Оскільки відчуження вказаного нерухомого майна може ускладнити розгляд заявлених позовних вимог, що потягне за собою залучення інших відповідачів у справі, а також утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, з урахуванням суті поданої заяви щодо забезпечення позову, в якій фактично ставиться питання про накладення арешту на вказане майно, що має більш доцільний та конкретний характер в розумінні виконання ухвали, місцевий суд дійшов висновку про необхідність накладення арешту на вказане нерухоме майно до набрання рішення суду законної сили.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 зазначає, що окрема заява про забезпечення позову позивачем не подавалася, судовий збір за вимогу про забезпечення позову не сплачувався. Суд першої інстанції забезпечив немайнові вимоги накладенням арешту на нерухоме майно, чим вийшов за межі своїх повноважень та позовних вимог і порушив вимоги п.3 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, де передбачено, що згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Також ОСОБА_6 зазначає, що позивачем не наведено та не надано суду доказів, що вказували б на наявність реальної чи будь-якої загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому оскаржувана ухвала також не містить жодного обґрунтування вжитого заходу у вигляді накладення арешту на нерухоме майно. Також суд не має права самостійно обирати вид забезпечення позову. Крім того, ОСОБА_6І вважає, що суд повинен був, відповідно до приписів ч.4 ст. 153 ЦПК України, зобовязати позивача внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову у розмірі 1399500 грн., що є сумою, сплаченою ним за придбане нерухоме майно.

В поданих письмових поясненнях на апеляційну скаргу ПАТ „Банк Богуслав просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити з зазначених в ній мотивів, скасувати ухвалу Чернігівського районного суду від 30 грудня 2015 року та зобовязати позивача внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, у розмірі 1399500 грн.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 просить ухвалу Чернігівського районного суду від 30 грудня 2015 року залишити без змін як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну. Зазначає, зокрема, що процесуальне законодавство не містить заборони забезпечувати позови немайнового характеру шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать боржникові і знаходяться у нього або в інших осіб. Також звертає увагу суду, що у неї відсутня жодна можливість для зловживання забезпеченням позову, а тому у суду першої інстанції не було підстав вимагати у неї вносити на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7, представника відповідача ПАТ „Банк Богуслав ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до ПАТ „Банк Богуслав, ОСОБА_6, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09.12.2015 року, укладений між ПАТ „Банк Богуслав і ОСОБА_6, посилаючись на укладення цього договору з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про іпотеку». Позивач зазначала, що предметом вказаного договору купівлі-продажу є належне їй, ОСОБА_9, майно: присадибна земельна ділянка площею 0,1032 га (кадастровий номер :02:000:0404), що знаходиться в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області, та житловий будинок „А-2 з надвірними будівлями загальною площею 301,6 кв.м, житловою площею 109,9 кв.м., що знаходиться по вул. Пролетарська, б. 74-А в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області. Зазначене майно було нею передано в іпотеку ПАТ «Банк Богуслав» з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором.

За змістом ч.1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Така позиція викладена і в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову .

Саме таке мотивоване клопотання міститься у поданій ОСОБА_9 позовній заяві. Так, в тексті позовної заяви міститься обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, що ОСОБА_6, який придбав предмет іпотеки за договором купівлі-продажу від 09.12.2015 р., може здійснити реєстрацію права власності на це майно та подальший його продаж або будь-яким іншим чином ним розпорядитися, що утруднить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду в справі за її позовом. В прохальній частині позовної заяви ОСОБА_9 просила забезпечити позов шляхом заборони здійснювати будь-які значущі юридичні дії відносно предмету іпотеки присадибної земельної ділянки, площею 0,1032 га (кадастровий номер :02:000:0404), що знаходиться в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області, та житлового будинку „А-2 з надвірними будівлями загальною площею 301,6 кв.м, житловою площею 109,9 кв.м., що знаходиться по вул. Пролетарська, б. 74-А в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області (а.с.2-10).

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не повинен був забезпечувати позов через відсутність заяви про забезпечення позову як окремого документу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідне мотивоване клопотання міститься у поданій ОСОБА_9 позовній заяві, і цивільне процесуальне законодавство не вимагає подання клопотання про забезпечення позову саме як окремої заяви, та не містить заборони викласти відповідне мотивоване клопотання в позовній заяві.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконані.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу законності укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 09.12.2015 року, внаслідок якого відбулось відчуження належного позивачу нерухомого майна присадибної земельної ділянки, площею 0,1032 га (кадастровий номер :02:000:0404), що знаходиться в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області, та житлового будинку „А-2 з надвірними будівлями загальною площею 301,6 кв.м, житловою площею 109,9 кв.м., що знаходиться по вул. Пролетарська, б. 74-А в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Така позиція викладена в п.3 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"

Наслідком задоволення позовних вимог і визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна може бути двостороння реституція і, зокрема, перехід права власності на спірне майно, і можливість відчуження ОСОБА_6 спірного майна ускладнить виконання такого рішення суду в разі його ухвалення, що дає підстави для висновку про те, що загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову існує, і що вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам.

Також не заслуговує на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та позовної заяви, оскільки судом вид забезпечення позову визначений з врахуванням переліку, зазначеного у ч.1 ст.152 ЦПК України та вимог ч.3 ст.152 ЦПК України про те, що вид забезпечення позову повинен бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 ст.153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову. Оскільки забезпечення заставою є правом, а не обовязком суду, відсутність в оскаржуваній ухвалі суду вимоги про забезпечення заставою, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, не може бути визнано порушенням вимог процесуального закону та не дає підстав для задоволення апеляційної скарги. Крім того, будь-які дані про можливість зловживання забезпеченням позову з боку позивача встановлені не були.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як така, що постановлена з дотриманням вимог закону, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: