Справа №592/8037/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1886/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду 01 вересня 2016 року з вказаним позовом, ОСОБА_3, обґрунтовувала його тим, що з 23 вересня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого має спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через відсутність взаємопорозуміння подружні стосунки між ними припинені. У 2012 році вона вже намагалася розірвати шлюб, зверталася до суду, однак відповідач просив примирення, однак ніякого поліпшення стосунків не трапилося. Однією сімєю з відповідачем вони не проживають, син знаходиться на повному її утриманні. Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_5, зареєстрований 23 вересня 2005 року, актовий запис №1693, стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 5 000 грн. до досягнення ним повноліття, тобто у твердо визначеній сумі, оскільки відповідач має статус фізичної особи-підприємця та має мінливий дохід.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрований 23 вересня 2005 року відділом РАЦС Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1693.

Стягнуто з ОСОБА_5, працюючого ФОП на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_6, 03 червня 2007 року у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти виплачувати починаючи з 01 вересня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах виплати суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 5 000 грн. щомісячно.

При цьому вважає, що при визначенні розміру аліментів, необхідних до стягнення суд невірно застосував ч.1 ст.183 СК України, тоді як у даному випадку підлягає застосуванню ч.1 ст.184 СК України. Відповідач має мінливий дохід, за останні три роки він придбав у власність два автомобілі і його дійсний дохід від маршрутних перевезень щоденно складає 1 000 грн. Вважає, що неможливо придбати декілька автомобілів, виходячи з доходу, задекларованого відповідачем. Вважає, що суд однобоко розглядав справу і надав перевагу стороні відповідача та його доказам, не приділив уваги доказам сторони позивача. Згідно пояснень свідків у судовому засіданні відповідач має статус ФОП з надання послуг автоперевезення пасажирів маршрутними таксі у м.Суми і у його власності знаходяться два маршрутних таксі, які водії самостійно ремонтують та заправляють, щоденний дохід відповідача від маршрутних таксі без урахування витрат на заправляння та їх ремонт складає 500 грн. з кожної. Дані факти відповідачем не оскаржувалися та не спростовувалися, проте не знайшли свого відображення у судовому рішенні. Крім того, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_5, його представника ОСОБА_7, які проти скарги заперечують, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та дитини, крім того, відповідач повинен і має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, але з урахуванням ст.ст. 180, 183 СК України визначив до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини вій його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Однак з таким висновком повністю погодитись неможливо з огляду на наступне.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони з 23 вересня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно довідки № 3003, виданої КП «Сумижилкомсервіс» СМР 31 серпня 2016р. з позивачем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані її два сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Згідно Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця фізична о соба - підприємець ОСОБА_5 за 2015 рік задекларував дохід у 48 000 грн. (а.с. 27).

Відповідачем не надано доказів на підтвердження його важкого матеріального становища чи стану здоровя, наявності інших утриманців. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_5 взмозі надавати допомогу своїй малолітній дитині.

Судом першої інстанції при вирішенні спору не враховані вимоги положень ч. 3 ст.181, ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України та фактичні обставини справи, а саме, те, що відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець та його доходи є мінливими, й помилково прийнято рішення про визначення аліментів у частині від його доходів.

Матеріалами справи, показами свідків, які допитувались судом першої інстанції встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем з надання послуг з автомобільних (пасажирських) перевезень маршрутним таксі у м. Суми, що визнав у суді апеляційної інстанції сам відповідач. Свідки і позивачка суду пояснили, що останній має дві машини, на яких працюють наймані ним водії за маршрутом №8. Під час сумісного проживання відповідач отримував такий дохід, який повністю і достатньо забезпечував їх сімю, він не бажав, щоб його дружина працювала, наполягав на звільненні з роботи. А тому, позивачка звільнилась з роботи, була домогосподаркою. На сьогодні у відповідача нічого не змінилось, він займається тим же видом підприємницької діяльності, отримує достатній грошовий щомісячний дохід. На даний час вона особистого доходу не має, влаштовується на роботу. Матеріально їй допомагає дорослий син від першого шлюбу та її брат. Крім того, вона здійснює догляд за бабусю, яка отримує пенсію та ділиться з нею. Неповнолітній син навчається в четвертому класі, займається спортом, вивчає іноземні мові, потребує матеріальної підтримки.

У суді апеляційної інстанції відповідач зазначив, що його місячний дохід становить 6000 грн.

З огляду на зазначені вище обставин колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500 грн. в місяць.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь держави підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 606 грн. 32 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 жовтня 2016 року у даній справі в частині вимог про стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року, у розмірі 2 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у розмірі 606 грн. 32 коп. за наступними реквізитами:

Код бюджетної класифікації доходів 22030101

Рахунок 0002

Одержувач УК у м. Сумах (м.Суми) 22030001

Банк одержувача ГУДКСУ у Сумській області,

МФО 837013.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді