Справа № 204/6792/15-ц
Провадження № 2/204/277/16
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Духневича В.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради, управління Держземагентства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання рішення незаконним та визнання акту недійсним,

в с т а н о в и в:

09 жовтня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач просить визнати нечинним рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 стосовно передачі земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 0530 га, яка розташована за адресою вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську була передана у власність ОСОБА_3; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер :07:303:0018, яка розташована за адресою вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську виданий управлінням Держземагенства у м.Дніпропетровську на імя ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м.Дніпропетровську належало на праві власності бабусі позивача - ОСОБА_4, яка мала двох доньок: ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_5 (його тітка) та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6) ОСОБА_7 (його мати). 07.08.2006 року померла бабуся позивача ОСОБА_4 09.04.2008 року померла мати позивача ОСОБА_6 Після смерті бабусі та матері позивача, скориставшись його відсутністю у м. Дніпропетровську, відповідач звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м. Дніпропетровську, обманувши нотаріальні органи про відсутність інших спадкоємців. В січні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 № 020305 від 05.12.2007 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 у відношенні 1/2 частини спадкового майна; про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 № 020306 від 05.12.2007 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 у відношенні 1/2 частини спадкового майна; про визнання за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м. Дніпропетровську; про визнання за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину грошових внесків. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_8 були задоволені. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року рішення залишено без змін. Його право власності на 1/2 частину домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м. Дніпропетровську було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8223454 27.11.2014 року. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 0530 га, яка розташована за адресою вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 була передана у власність ОСОБА_3 На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 Управлінням Держземагенства у м. Дніпропетровську було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер :07:303:0018. Позивач вважає рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 нечинним, а Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер :07:303:0018 недійсним.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-2 позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення.

Представник відповідача-3 у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення у справі на розсуд суду (а.с.39).

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не подала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 0530 га, яка розташована за адресою вул. Богданова, 36 в м.Дніпропетровську була передана у власність ОСОБА_3 (а.с.47-49).

29 грудня 2012 року управлінням Держземагенства у м.Дніпропетровську на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер :07:303:0018 (а.с.21).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2014р. позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним задоволена частково, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, серія ВКС № 020305 від 05 грудня 2007 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 у відношенні 1/2 частини спадкового майна; визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, серія ВКС № 020306 від 05 грудня 2007 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 у відношенні 1/2 частини спадкового майна; визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 09 квітня 2008 року, на 1/2 частину домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м., та господарчих будівель і споруд: 1-5 - огорожа, І замощення; визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 09 квітня 2008 року, на 1/2 частину грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в філії Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 6719 м. Дніпропетровська в операційному відділі філії - Правобережне відділення № 6719 по рахунку № 157503 , в операційному відділі філії Правобережне відділення № 6719 (ТВБВ 6719/052) по рахунку № 60183, в операційному відділі філії Правобережне відділення № 6719 (ТВБВ 6719/0193) по рахунку № НОМЕР_1, в ТВБВ 6719/0215 по рахунках № 4508, № 91551-4573, № 91551-4574 (а.с.10-15).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська було залишено без змін (а.с.16-18).

Право власності ОСОБА_8 на 1/2 частину домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м.Дніпропетровську було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8223454 27.11.2014 року, що підтверджується копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності доданого до позовної заяви (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із вимогами ст.120 ЗК України земельна ділянка є річчю належною до нерухомого майна, що на ній розташоване.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст.126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодами. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку саму правову позицію було висловлено в Постанові від 26 вересня 2012 року судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України.

Нормами чинного законодавства не передбачено захисту порушеного права саме в межах заявлених вимог позивачем. Позивачем не було надано суду доказів того, яким чином порушене його право саме Дніпропетровською міською радою та управлінням Держземагентства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, оскільки як і рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2011 року № 150/16, яке позивач просить визнати нечинним, так і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, який позивач просить визнати недійсним, одержані ОСОБА_3, в 2011р. та в 2012р. відповідно ОСОБА_2 позовом до суду про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним ОСОБА_8 звернувся до суду лише в січні 2013 року, також в матеріалах справи відсутні будь-які письмові звернення до Дніпропетровської міської ради та управління Держземагентства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області та відповідно письмові відмови, які б слугували підставою звернення до суду.

Крім того, у рішенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2014р. на яке посилається ОСОБА_8, за ОСОБА_8 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 09 квітня 2008 року, на 1/2 частину домоволодіння № 36 по вул.Богданова в м.Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 95,5 кв.м, та господарчих будівель і споруд: 1-5 - огорожа, І замощення, а про земельну ділянку, яка рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 № 150/16 передана у власність ОСОБА_3 та на підставі якого ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 472598 мова не йде.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з нормами ст.3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово розяснювались учасникам процесу положення ст.ст.10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення у справі.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази у справі, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які законні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради, управління Держземагентства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання рішення незаконним та визнання акту недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2016 року.

Суддя І.В. Тітова