АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Самаківської ОСОБА_5 ступенів та відділу освіти Путильської районної державної адміністрації про виплату належних грошових сум за виконання посадових обовязків, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Самаківської ЗОШ 1-Ш ступенів та відділу освіти Путильської РДА про виплату належних грошових сум за виконання посадових обовязків в сумі 29 135,42 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 жовтня 2007 року він був призначений на посаду опалювача Самаківської ОСОБА_5 ступенів. В його посадові обовязки входило обслуговування 14 пічок в приміщенні школи та належне їх утримання, що передбачає постійне вичищення золи з топок та підзольників всіх пічок.

Зазначав, що при його оформленні на роботу директор школи ОСОБА_2 пояснив, що він прийнятий на 1,0 ставки опалювача, не розяснивши при цьому всіх умов праці , як сезонного працівника, та її оплати, що суперечить вимогам ст. 29 КЗпП України.

Так, йому не було розяснено, що згідно типових штатних нормативів на кожні 5 печей передбачено 0,5 ставки опалювача, однак з самого початку його роботи до

__________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1327/16 Головуючий у 1 інстанції: Маковійчук Л.Р.

Категорія: 53 Доповідач: Литвинюк І.М.

закінчення в 2014 році входило обслуговування 14 печей у школі. Крім того, йому не було розяснено положення, що за вичищення золи передбачено місячну надбавку в розмірі 18% від ставки опалювача.

Отже, він фактично працював на 1,4 ставки і зовсім не отримував належної надбавки за вичищення золи в розмірі 18% від ставки опалювача щомісячно, в результаті чого загальна сума недоотриманої ним заробітної плати за період його роботи становить 29 135, 42 грн., яку просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим, при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дано оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи.

Посилається на те, що згідно норм оплати обслуговування 5 печей становить 0,5 посадової ставки опалювача. За понаднормове обслуговування чотирьох печей йому повинні здійснити відповідну доплату. Крім того, за вичистку шлаку та золи з печей необхідно здійснювати доплату в розмірі 18%. Не відповідає дійсності посилання суду на те, що його звернення до суду вийшло за рамки встановленого законом, а саме ст. 233 КЗпП України, тримісячного строку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно з наказом № 53-к від 15 жовтня 2007 року позивач ОСОБА_4 прийнятий на роботу опалювачем Самаківської ОСОБА_5 ступенів, де працював протягом опалювального сезону 2007-2014 років. Призначення та звільнення сезонного опалювача здійснювалося на підставі рішення Путильської райдержадміністрації про початок та закінчення опалювального сезону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після звільнення позивача з роботи у 2014 році у позивача ОСОБА_4 була реальна можливість звернутися до суду за захистом порушених прав у встановлені законом строки, чого він не зробив.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Положеннями ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 р. № 8-рп/2013 визначено, що під заробітною платою, що належить працівникові необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Вказані положення не враховані судом першої інстанції при вирішенні справи, оскільки позовні вимоги про виплату грошових сум, а саме, компенсації за обслуговування 4 пічок понад норму та оплата за вичищення золи входять до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив передбачений законом тримісячний строк для звернення до суду за захистом порушених прав, та відмова з цих підстав у задоволенні позову не грунтується на вимогах закону.

За змістом статей 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1,3,4 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа. Трудовий договір з фізичною особою укладається у письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно з наказом № 53-к від 15 жовтня 2007 року позивач ОСОБА_4 прийнятий на роботу опалювачем Самаківської ОСОБА_5 ступенів, де працював протягом опалювального сезону 2007-2014 років. Призначення та звільнення сезонного опалювача здійснювалося на підставі рішення Путильської райдержадміністрації про початок та закінчення опалювального сезону.

Відповідно до п. 13 Методичних рекомендацій з питань порядку формування штатів загальноосвітніх навчально-виховних закладів (ОСОБА_6 освіти і науки України № 1-9/234 від 19 червня 2001 року із змінами та доповненнями) посади кочегарів, опалювачів і робітників з обслуговування і поточного ремонту, передбачені цим пунктом, вводяться на опалювальний сезон. Із загальної кількості вказаних посад кочегарів і робітників, передбачених цим пунктом, вводиться одна посада (0,5 посади опалювача) на рік.

Отже, цей норматив застосовується лише для визначення кількості посад.

Відповідно до Типових штатних нормативів загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених Наказом МОН України від 06 грудня 2010 року № 1205, посада опалювача вводиться за наявності пічного опалення нормативною чисельністю 0,5 штатної одиниці опалювача на кожні 5 печей.

Згідно з Посадовою інструкцією, затвердженою 30 серпня 2001 року, сезонний опалювач виконує роботи, а саме, підтримує необхідний температурний режим у школі; здійснює очистку печей та виносить шлак та попіл у відведене місце; здійснює контроль за зберіганням палива, не допускаючи його розкрадання; дотримується технології та правил утримання та експлуатації печей, норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії і протипожежного захисту; проводить періодичний огляд технічного стану печей.

З огляду на викладене, вищезазначені роботи, зокрема і очистка печей від шлаку та золи, входять в обовязки опалювача і додатковій оплаті не підлягають.

Посилання апелянта на те, що з даною Інструкцією він не був ознайомлений, спростовується його підписом на зворотній стороні Посадової інструкції (а.с. 57).

Також встановлено, що згідно штатного розпису на 2012 - 2014 роки в штаті Самаківської загальноосвітньої школи значились 2 одиниці опалювача - опалювач на сезон та опалювач на рік.

Нарахування заробітної плати ОСОБА_4 здійснювалося згідно штатного розпису Семаківської ОСОБА_7 ступенів, в якому передбачена 1 ставка сезонного опалювача, та згідно відпрацьованих днів на підставі табеля виходу на роботу (а.с. 73-74).

Доводи апелянта про те, що за понаднормове обслуговування чотирьох печей йому повинні здійснити відповідний перерахунок та відповідну доплату, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_4 працював на повну ставку опалювача, питання про кількість опалюваних печей не було врегульовано в укладеному трудовому договорі, який було оформлено наказом про прийняття на роботу, і не передбачено Посадовою Інструкцією сезонного опалювача, якою він керується в своїй роботі.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його твердження про те, що з самого початку його роботи та до 2014 року в його обовязки входило обслуговування одночасно 14 пічок в школі. Вказані вимоги спростовуються також діями самого позивача ОСОБА_4, який до звільнення зі школи з вказаними вимогами ні до відповідача, ні до суду не звертався.

Отже, з огляду на те, що суд першої інстанції, неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 315-317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Самаківської ОСОБА_5 ступенів та відділу освіти Путильської районної державної адміністрації про виплату належних грошових сум за виконання посадових обовязків відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: