У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 вересня 2007 pоку ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 уклали кредитний договір № DNJPG100001940.

Відповідно до умов укладеного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 8 500 доларів США строком до 08 вересня 2012 pоку, а ОСОБА_3 повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки і в порядку, що встановлені договором.

Банком умови договору виконано та надано ОСОБА_3 8 500 доларів США кредитних коштів.

Однак відповідач не виконує належним чином умову укладеного кредитного договору, в результаті чого станом на 26 червня 2015 року заборгованість склала 15 629,14 доларів США, а саме 9 012,09 доларів США заборгованості за кредитом, 1 329,63 долари США - проценти за користування кредитом, 277,31 долари США - комісія, 4 254,63 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, а також штрафи: 11,80 доларів США -фіксована частина і 743,68 доларів США - процентна складова.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки з ОСОБА_5

Вимога до поручителя про виконання зобов'язання залишена без задоволення, а відповідачі повинні діяти як солідарні боржники.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частковою

Стягнутоз ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 9 305,80 доларів США заборгованості за кредитним договором, що дорівнює еквіваленту 197189 грн 91 коп. за курсом Національного банку України станом на 26 червня 2015 року, яка складається з 3 575,09 доларів США (або 75 756 грн 16 коп.) заборгованості за тілом кредиту, 443,30 доларів США (або 9 393 грн53 коп.) заборгованості за процентами за користування кредитом, 277,31 доларів США (або 5 876 грн 20 коп.) заборгованості з комісії за користування кредитом, 4 254,63 доларів США (або 90 155 грн 61 коп.) пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 11,79 доларів США (або 249 грн83 коп.) штрафу (фіксована частина) і 743,68 доларів США (або 15 758 грн58 коп.) штрафу(процентна складова), а також по 985 грн 95 коп.з кожного сплаченого судового збору, на загальну суму 199 161 грн 81 коп.

У решті заявлених вимог відмовити.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості та судових витрат скасовано.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5. про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості змінено, викладено резолютивну частину рішення в цій частині в іншій редакції.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № DNJPG100001940 станом на 26 червня 2015 року в розмірі 4 295,70 доларів США, еквівалент 91 025,89 грн, та 20 тис. грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3 575,09 доларів США, що дорівнює еквіваленту 757 56,16 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 443,30 доларів CШA, що дорівнює еквіваленту 9 393,53 грн, заборгованості за комісією за користування кредитом 277,31 доларів СІІІА, що дорівнює еквіваленту 5 876,20 грн, а також пені в сумі 20 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок повернення судових витрат 1 971,90 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 відмовлено.

У решті рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом та скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог банка, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновків про часткове задоволення заявлених вимог банку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Установлено, що 07 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DNJPG100001940, згідно з яким банк зобов'язався надати ОСОБА_6 кредитні кошти на строк з 07 вересня 2007 року по 07 вересня 2012 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 8 500 доларів США, з яких 8 тис. доларів США - на купівлю житлового будинку та 500 доларів - на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

22 листопада 2011 рокуміж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 була укладена додаткова угода до вказаного кредитного договору, згідно з якою було викладено п. 7.1 договору в наступній редакції:

«банк зобов'язується надати на строк з 07 вересня 2007 року по 10 вересня 2018 рокувключно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 14 636,98 доларів CША,з яких 8 тис.доларів CШA на купівлю житла, а 6 636,98 доларів США на сплату страхових платежів у випадках, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного договору,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом».

Таким чином починаючи з 22 листопада 2011 року ОСОБА_6 повинен був сплачувати банку за додатковою угодою від 22листопада 2011 року кошти (щомісячний платіж) у сумі 264,74 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії.

При цьому сторони визначили терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 17 листопада 2011 рокуміж банком та поручителем ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 2 договору поруки сторони визначили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання вказаних зобов'язань у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, апеляційний суд указував на те, що договір поруки між банком та ОСОБА_5 був укладений після внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів», про заборону надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України за споживчим кредитом. Саме на виконання боргових зобов'язань ОСОБА_3 з урахуванням додаткової угоди від 22 листопада 2011 року, а тому такий договір є нікчемним з моменту його укладання.

Однак суд не звернув уваги на те, що кредитний договір укладено 07 вересня 2007 року, а додатковою угодою внесено зміни до цього договору.

Договір поруки укладено на забезпечення виконання кредитного договору від 07 вересня 2007 року № DNJPG100001940 (а. с. 33).

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.

Однак апеляційний суд на вказане уваги не звернув.

Крім цього, за змістом ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6- 272цс16.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак