Справа № 306/2253/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2016 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого - Власова С.О.,

суддів Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі Шимон М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 предявив до ОСОБА_2 позов про стягнення позики.

Позивач зазначав, що проживав з відповідачкою у шлюбі з 09.03.3013 року по 27.08.2015 року. 27.08.2015 року шлюб між ними в судовому порядку розірвано.

25.12.2013 р. позивач із власних дошлюбних грошових заощаджень надав відповідачці на прохання останньої грошову позику у сумі 19200 грн., яку оформлено письмовим договором у відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України. Позику відповідачка зобовязувалася повертати рівними долями по 800 грн. щомісячно починаючи з 01.03.2014 р. до повного погашення заборгованості. З березня 2014 року по квітень 2015 року відповідачка виконувала умови договору, нею за цей період погашено грошовий борг на загальну суму 9000 грн.

В травні 2015 року відповідачка односторонньо відмовилась виконувати умови договору позики і в подальшому борг не погашала, внаслідок чого заборгувала позивачу 10200 грн.

Посилаючись на зазначені обставини та положення ст.57 ч.1 СК України, ст. 1050 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачки частину позики, що залишилась непогашеною у сумі 10200 грн., а також судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 27 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10200 грн. заборгованості по позичці та 487,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що по борговій розписці від 25 грудня 2013 року борг нею погашено повністю, навіть з переплатою в сумі 104 грн., що стверджується її письмовим запереченням на позов, який вона подала до місцевого суду та її розрахунком понесених нею витрат на утримання позивача починаючи з 1 травня 2012 року.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з»явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась судовою повісткою, яку отримала 03.12.2015 р.

На час розгляду справи в апеляційному суді від сторін клопотань про відкладення розгляду справи не поступило, що не перешкоджає суду на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в відсутності нез»явившихся осіб.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Є доведеним, що під час шлюбу 25 грудня 2013 року сторони уклали між собою письмовий правочин, згідно якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 19200 грн., які зобовязувалася повертати рівними долями щомісячно по 800 грн., починаючи з 1 березня 2014 року, аж до повного погашення заборгованості. В цьому правочині сторони оговорили, що в разі невиконання даного зобов»язання цей правочин (розписка), є підставою для звернення в суд, для примусового стягнення грошових коштів. Мета позики в розписці на вказана (а.с.7).

Також є доведеним те, що неправомірною угода про позику від 25 грудня 2013 року ніким не визнана, не оспорена і така на даний час є дійсною, тому підлягає виконанню сторонами, що її уклали.

Правовідносини, що виникли між сторонами по виконанню договору позики регулюються нормами ст. 1046 ЦК України.

Чинне цивільне та сімейне законодавство не містить обмежень щодо можливості укладення між подружжям цивільно - правових угод, в тому числі договору позики.

Як вбачається з розписки по щомісячних розрахунках відповідачка починаючи з березня 2014 року до квітня 2015 року виконувала перед позивачем свої боргові зобов»язання повертаючи борг частинами і такий повернула у сумі 9000 грн., тобто виконувала умови договору позики, а починаючи з травня 2015 року борг не погашала, тобто односторонньому порядку припинила виконання свого договірного зобов»язання.

Матеріалами справи також стверджено, що позивачка визнала ту обставину, що на вимогу позивача повернути залишок боргу вона повертати борг відмовилася, про що своїм листом від 16 квітня 2015 року повідомила позивача (а.с.20).

У звязку з відмовою повернути залишок боргу позивач у вересні 2015 року звернувся до суду з даним позовом (а.с. 2).

Станом на час предявлення позову залишок боргу становить 10200 грн. (19200-9000= 10200 грн.).

Належних допустимих доказів того, що відповідачка повернула позивачу борг повністю та переплатою у 104 грн. матеріали справи не містять, а судом в ході розгляду справи таких доказів не здобуто.

Статтею 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позику.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд всупереч положень ст. 169 ЦПК України не ознайомив позивача з її запереченнями на позов та що суду при ухваленні судового рішення була невідома позиція позивача щодо погашення боргу в повному обсязі (а.с. 20, 30), то дане твердження колегія суддів оцінює критично і до уваги не бере, оскільки позивачем в своїх запереченнях на апеляційну скаргу щодо повного погашення боргу ця обставина не визнається.

Що стосується наданого відповідачкою свого розрахунку погашення боргу з переплатою у 104 грн., то такий судом першої інстанції обґрунтовано не брався до уваги, оскільки у ньому не зазначено, що позичкодавець вказані у цьому розрахунку грошові кошти отримував і розписався за їх отримання. Факт отримання таких позивач заперечує ( а.с. 20, 20).

Суд першої інстанції правильно дослідив та оцінив зібрані по справі докази в їх сукупності, тому числі щодо понесених відповідачкою витрат до укладення шлюбу з позивачем, які відображені в розрахунках відповідачки і дійшов обґрунтованого висновку про те, що залишок боргу по борговій розписці підлягає стягненню.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст..ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :