Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2/711/499/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області про визнання частково недійсним рішенням міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (в подальшому уточнений) до Черкаської міської ради, Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міста та геоінформатики «Укргеоінформ», треті особи: ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області про визнання частково недійсним рішенням міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, зобов»язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 21.11.2016р. цивільна справа, на підставі ст.ст. 205-206 ЦПК України, закрита провадженням в частині позовних вимог до Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міста та геоінформатики «Укргеоінформ» та до Черкаської міської ради про зобов»язання вчинити певні дії.

Під час розгляду справи в якості третіх особ залучені: ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Черкаське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації», а також замінено неналежного відповідача Черкаське відділення Українського державного науково-виробничого інституту зйомок міста та геоінформатики «Укргеоінформ» на належного - Український державний науково-виробничий інститут зйомок міста та геоінформатики «Укргеоінформ»

Свої позовні вимоги, викладені в редакції від 09.11.2016р., позивач мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих №253 від 05.05.1958 його батькові - ОСОБА_6 та брату - ОСОБА_7 була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1, площею 600 кв. м. для сумісного будівництва двохквартирного жилого будинку. Відповідно до домовленості між ними та на підставі зареєстрованого в ЧООБТІ технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 брат позивача - ОСОБА_7 проживав та використовував 1/2 частину приміщень будинку А-1, а саме: кімнати 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5. Батько позивача - ОСОБА_6, його мати - ОСОБА_8 та позивач проживали та використовували 1/2 частину житлових приміщень будинку А-І, а саме: кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5. Дані обставини підтверджуються експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку, рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 №753 та даними довідки ЧООБТІ від 09.12.2015 № 238з.

Окрім того, за життя батька та брата за домовленістю між ними, було визначено порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до вказаної домовленості, з метою визначення частин земельної ділянки було встановлено межові знаки у вигляді паркану, а у надвірній споруді- літня кухня «Б» та сарай «Д» таким межовим знаком - є цегляна стіна.

Суперечок щодо суміжного землекористування між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не було. Частина земельної ділянки, що розташовувалась під 1/2 частиною будинку ОСОБА_7, а також під надвірними спорудами: погріб «В», гараж «Ж», частина літньої кухні «Б», частина сараю «Д» перебували у користуванні ОСОБА_7

Інша ж частина будинку літ. А-І, з кімнатами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, літня кухня «б», частина літньої кухні «Б», частина сараю «Д» перебували у користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Згодом, після смерті батька ОСОБА_6, па підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.1966 року № 1-6108, а також після смерті матері ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2001 року №3487, договору дарування частини будинку від 09.01.2002 року №5 позивачем було успадковане та зареєстроване в КП ЧООБТІ (номер запису 7325 в книзі №8а від 30.11.2001 року та номер запису 7325 в книзі № 6 від 18.01.2002 року), що підтверджується відміткою у свідоцтві про право на спадщину та договорі дарування, - право власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1.

Частина 2 статті 120 Земельного кодексу України (в ред. від 25.10.01 року) визначала, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно позивачем після набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1, а саме: кімнат будинку А-І - 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, літньої кухні «б», частини літньої кухні «Б», частини сараю «Д» перейшло і право користування земельною ділянкою за вказаною адресою, на якій розташовані зазначені споруди.

В свою чергу, після смерті брата позивача, - ОСОБА_7, частину належного йому житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до свідоцтва на спадщину від 26.07.1994 року № 3-4943, успадкувала його дружина - ОСОБА_10

З останньою у позивача також не було суперечок щодо порядку і меж використання земельних ділянок, розташування межових знаків. За час проживання у належній позивачеві частині житлового будинку по АДРЕСА_1, ним було здійснено переобладнання з коридора частини житлової кімнати 2-3 житлового будинку літ. А-І, здійснено будівництво гаража «З» та бані «К», які в подальшому рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 року № 753 були узаконені. Доказом останнього є дані технічного паспорту на житловий будинок, що по АДРЕСА_1, експлікація внутрішніх площ до плану житлового будинку за тією ж адресою, рішення Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 № 753 та інформація довідки ЧООБТІ від 09.12.2015 № 238з.

З метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, передбачене ст. 116 ЗК України, положень Декрету Кабінету міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» позивачем та ОСОБА_10 було замовлено у Черкаському відділенні інституту «Укргеоінформ» технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

За результатами розроблення технічної документації 29.12.2003 року на п'ятій сесії Черкаської міської ради було прийнято рішення № 5-235 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та оренду», відповідно до якого була затверджена технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, розроблена Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ» та передано позивачеві та ОСОБА_10 безоплатно у приватну власність земельні ділянки, площею 275,5 кв.м. та 339,1 кв.м відповідно за адресою: АДРЕСА_1 м.Черкаси для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, згідно із додатком 1 п. 9 та додатку 2 п. 10 вказаного рішення.

09.02.2004 року Черкаською міською радою позивачеві був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 736, про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 275.5 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

В свою чергу, ОСОБА_10 09.02.2004 року Черкаською міською радою був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, про право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку, площею 339,1 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

Крім того, позивач зазначає, що в листопаді 2015 року ним було прийняте рішення про складання заповіту на належне йому майно, у зв'язку з чим він звернувся до нотаріуса м. Черкаси. Останній, під час вивчення документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, виявив помилки, допущені Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ», Черкаською міською радою, Черкаським міським управлінням земельних ресурсів, які полягали в наступному: в ході підготовки технічної документації зі складання державного акта па право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 інженером Черкаського відділенні інституту «Укргеоінформ» ОСОБА_11 була допущена помилка у визначенні фактичного місця розташування та обмірі земельної ділянки, яка підлягає приватизації. Співробітником відділення було виготовлено технічну документацію на ту частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка перебувала у користуванні ОСОБА_10

Підтвердженням цього є дані на стор. 15 технічної документації, на якій розміщений кадастровий план будівель та споруд, відповідно до якого, на начебто, використовуваній позивачем земельній ділянці, - розташовані лише частина житлового буднику літ. А-І, площею 60,1 кв. м. та гараж, площею 32.5 кв.м. В той час, як вважає позивач, у нього, станом на 2003 рік вже було узаконено рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 року № 753 самочинно збудовані гараж «З» та баня «К», які відповідно позначені на плані розподілу земельної ділянки технічної документації (ст. 16) та занесені до технічного паспорту на житловий будинок. Також позивачеві на праві власності належать та ним використовувалися: частина літньої кухні «Б», «б» та сараю «Д».

В свою чергу, на плані земельної ділянки/розподіл земельної ділянки (ст. 16) використовувана позивачем земельна ділянка з нанесеними на план гаражем «З» та банею «К» виявилася приналежною ОСОБА_10

Таким чином, позивач зазначає, що фактично йому було передано у власність земельну ділянку, що розташована під житловим будинком та надвірними спорудами ОСОБА_10

29.09.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15727 за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 власником частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 став ОСОБА_3

17.08.2009 року Черкаською міською радою ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15727 від 29.09.2005 року були видані, шляхом виділу державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 про право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки, площею 241,1 кв.м., 62,0 кв.м., 36,0 кв.м., кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10 відповідно, що розташовані по АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

Таким чином, ОСОБА_3 фактично на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №15727 від 29.09.2005 набув право власності на земельну ділянку, що розташована під житловим будинком та надвірними спорудами, які належать позивачеві ОСОБА_1

На спроби добровільного врегулювання вказаного спору, шляхом висловлення пропозиції ОСОБА_3 щодо укладання договору міни земельних ділянок, останній відмовився, зазначивши, що його влаштовує вказана ситуація і обмінів він здійснювати не буде.

Так, позивач зазначає, що з-за ситуації, що склалася, у зв»язку з тим, що приватизація ОСОБА_10 земельної ділянки, площею 339,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, що фактично перебувала у його користуванні та відмова ОСОБА_3 від добровільного врегулювання спору, позбавила його можливості позасудового вирішення спору, що склався та вважаючи, що така ситуація позбавляє його можливості вільно користуватися (ч.2 ст. 120 ЗК України) та розпоряджатися (ст. 116 ЗК України) наданою йому земельною ділянкою, що розташована під будівлями та спорудами, які перебувають у його власності та порушує права позивача, передбачені ст.ст. 13,14,19,41,55 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321,328, 391-393 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 116, 126, 152, 155, 158 ЗК України, позивач просить суд, -

1) визнати недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003р. в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім.»я ОСОБА_1 та ОСОБА_10, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №736, про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 275,5кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, виданого на підставі рішення 5ї сесії Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003р. №5-235;

3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року про право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку, площею 339,1кв.м, кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, виданого на підставі рішення 5ї сесії Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003р. №5-235;

6) скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3, зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на ім.»я ОСОБА_1 та ОСОБА_10;

7) вирішити питання про судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_13 повістю підтримали уточнені позовні вимоги і просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Черкаської міської ради за довіреністю Горшанова (Скляр) В.І. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Крім того, подано заяву про пропуск строків позовної давності.

В судовому засіданні третя особа: ОСОБА_3, його представники за довіреністю ОСОБА_15 та адвокат Станчук М.Г. заперечували проти задоволення позовних вимог.

В судове засідання треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з»явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Просили відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання не з»явилась третя особа: Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області,надавши письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог. При вирішенні спору, покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні представник третьої особи КП «ЧООБТІ» за довіреністю Бузько І.П. при вирішення спору, покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи №9663, що надана КП «ЧООБТІ», а також докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих №253 від 05.05.1958 ОСОБА_6 (батько позивача) та ОСОБА_7 (брат позивача) була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1, площею 600 кв. м. для сумісного будівництва двохквартирного жилого будинку.

Після смерті батька ОСОБА_6, па підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.1966 року за реєстр.№ 1-6108, а також після смерті матері ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2001 року за реєстр. №3487, договору дарування частини будинку від 09.01.2002 року реєстр. №5 позивачем було успадковане та зареєстроване в КП ЧООБТІ (номер запису 7325 в книзі №8а від 30.11.2001 року та номер запису 7325 в книзі № 6 від 18.01.2002 року), що підтверджується відміткою у свідоцтві про право на спадщину та договорі дарування, - право власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1.

При цьому, у вказаних свідоцтвах та договорі зазначено, що жилий будинок в цілому під літ А-1, жилою площею 55,8кв.м., літня кухні «Б», «б», погріб «В,»Г», гараж «З», гараж-сарай «Ж», баня «К», вбиральня «И», сарай «Д», огорода №1-4,6, свердловина №5, замощення І, розташовані на земельній ділянці, загальною площею 600кв.м.

Встановлено, що за даними технічного паспорту, виданого КП «ЧООБТІ», за позивачем після набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1, значаться: кімнати будинку А-І - 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, а-1, літня кухня «б», частина літньої кухні «Б», частина сараю «Д», погріб «Г», огорожа, вбиральня «И».

За час проживання у належній позивачеві частині житлового будинку по АДРЕСА_1, ним було здійснено переобладнання з коридора частини житлової кімнати 2-3 житлового будинку літ. А-І, здійснено будівництво гаража-сараю «З» та бані «К», які в подальшому, рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 року № 753 були узаконені. Дані обставини також підтверджуються довідкою КП «ЧООБТІ» від 09.12.2015 № 238з.

Також, відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2016р. ОСОБА_1 є власником ? частини вказаного домоволодіння.

Крім того, після смерті брата позивача, - ОСОБА_7, частину належного йому житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до свідоцтва на спадщину від 26.07.1994 року № 3-4943, успадкувала його дружина - ОСОБА_10, що зареєстровано в ЧООБТІ.

При цьому, у свідоцтві зазначено: житловий будинок, площею 55,8кв.м., літня кухня «Б», сіни «б», погреби «В»,»Г», гараж-сарай «Ж», сарай «Д», вбиральня «И», огорожа №1-4,6, свердловина №5, замощення №1.

З метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, передбачене ст. 116 ЗК України, положень Декрету Кабінету міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було замовлено у Черкаському відділенні інституту «Укргеоінформ» технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

За результатами розроблення технічної документації 29.12.2003 року на п'ятій сесії Черкаської міської ради було прийнято рішення № 5-235 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та оренду», відповідно до якого була затверджена технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, розроблена Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ» та передано позивачеві ОСОБА_1 та ОСОБА_10 безоплатно у приватну власність земельні ділянки, площею 275,5 кв.м. та 339,1 кв.м відповідно за адресою: АДРЕСА_1 м.Черкаси для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, згідно із додатком 1 п. 9 та додатку 2 п. 10 вказаного рішення.

09.02.2004 року Черкаською міською радою позивачеві ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 736, про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 275,5 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

В свою чергу, ОСОБА_10 09.02.2004 року Черкаською міською радою був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, про право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку, площею 339,1 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

При цьому, судом також було встановлено, що ОСОБА_10 до вказаних подій, набула у приватну власність і користування земельну ділянку, площею 349,8кв.м. за вказаною адресою на підставі рішення виконкому Черкаської міськради народних депутатів від 21.10.1997р. №678.

Між тим, відповідно до п.10 п.п.10.6 рішення Черкаської міської ради від 29.12.2003р. №5-235 визнано таким, що втратило чинність рішення виконкому міськради від 21.10.1997р. №678, в т.ч. в частині набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_10

Слід зазначити, що відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992р. №15 «Про приватизацію земельних ділянок» до 01.01.2002р. право власності на земельну ділянку набувалося з дня прийняття відповідного рішення органами місцевого самоврядування з подальшим виготовленням та видачею державного акту на землю.

29.09.2005 року на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, - власником ? частини будинку став ОСОБА_3 Договір посвідчений приватним нотаріусом Романій Н.В. за реєстр №15723. Дані обставини також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2016р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЧООБТІ від 03.10.2005р.

Крім того, 29.09.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. за реєстр. № 15727 за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, - власником земельної ділянки, площею 339,1кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_4 (державний акт НОМЕР_3) став ОСОБА_3

В свою чергу, ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, площею 339,1кв.м. здійснив розподіл земельної ділянки, а саме: кадастровий номер НОМЕР_8, площею 241,1кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, право на яку посвідчує державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5 від 17.08.2009р.; кадастровий номер НОМЕР_9, площею 62,0кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, право на яку посвідчує державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 від 17.08.2009р.; кадастровий номер НОМЕР_10, площею 36,0кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, право на яку посвідчує державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7 від 17.08.2009р.

Рішенням виконкому Черкаської міськради №274 від 16.07.2009р. надано згоду ОСОБА_3 на дарування ? частини будинку з відповідною земельною ділянкою, що належить йому на праві власності та право користування, яким має малолітня ОСОБА_19, 2006р. народження на ім.»я ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за умови забезпечення ОСОБА_3 права користування житлом ОСОБА_19

Відповідно до договору дарування земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_15, яка діє від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останні прийняли в дар земельну ділянку , загальною площею 36,0кв.м. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Романій Н.В. 18.08.2009р. (реєстр №8637).

Крім того, відповідно до договору дарування частини житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Романій Н.В. 28.07.2009р. (реєстр №7715), вище вказані особи отримали у власність в рівних частинах ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що по АДРЕСА_1. Зазначено, що будинок з прибудовами, ? частина якого відчужується під літ. А-1, господарські споруди: літні кухня «Б»,»б», погріби «В»,»Г», гараж «З», сарай-гараж «Ж», баня «К», вбиральня «И», сарай «Д», огорожа №1-4, 6, свердловина №5, замощення І, погріб «Л».

Обставини щодо права власності на земельні ділянки, що по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується й даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.05.2016р. , від 18.05.2016р. та від 25.05.2016р.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками ідеальних часток у домоволодінні і виділ їхніх часток у натурі відсутній. Зазначені обставини підтверджуються також даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.08.2016р.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст.58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 152 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла, як на час прийняття спірного рішення органом місцевого самоврядування, так і на час розгляду справи) визначені способи захисту прав на земельні ділянки. При цьому, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 7 Перехідних положень ЗК України (в ред. що діяла, як на час прийняття спірного рішення органом місцевого самоврядування, так і на час розгляду справи) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ст. 78 ч.ч.1-3 ЗК України в ред., що діяла на час виниклих правовідносин та на час розгляду справи).

Статтею 81 ЗК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин та на час розгляду справи) передбачені підстави набуття громадянами права власності на земельні ділянки.

При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди (ч.1 ст. 120 ЗК України в редакції, що діяла на час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки 29.09.2005р.).

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (ст. 377 ЦК України в редакції, що діяла на час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки 29.09.2005р.).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами

здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, тощо. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ст. 116 ЗК України в редакції що діяла на час прийняття спірного рішення органом місцевого самоврядування).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на час прийняття радою оспорюваного рішення від 29.12.2003р. були співвласниками будинку, передача земельної ділянки у власність кожному із співвласників мала відбуватися із врахуванням прав та інтересів іншого учасника спільної часткової власності на будинок, відтак права ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою біля будинку та споруд/будівель, порушено.

За результатами розгляду справи, судом встановлено, що на час прийняття рішення органу місцевого самоврядування від 29.12.2003р., - відсутня згода співвласників будинковолодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_10 щодо внутрішньої межі земельної ділянки, що по АДРЕСА_1, а також співвласниками не проведено виділ часток у натурі у будинковолодінні, враховуючи розташування будівель та споруд, які перебувають у їхній власності. Тобто, не було встановлено меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які вони мали намір отримати у власність, з врахуванням нерухомого майна, належного громадянам, яке розміщене на цих земельних ділянках. Крім того, враховуючи розмір ідеальних часток співвласників у будинковолодінні, рішення міської ради прийнято на підставі технічної документації, якою визначено різні площі земельних ділянок, що передані у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_10 Таким чином, на думку суду, має місце порушення вимог ст. 358 ЦК України (в ред.. на час прийняття спірного рішення) щодо здійснення права спільної часткової власності.

Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. Зокрема, статтями 27 та 28 передбачені права та обов»язки замовників та розробників документації із землеустрою.

Статтею 56 Закону визначено перелік документів, яка складають технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що надана до органу місцевого самоврядування технічна документація, зокрема, плани-схеми земельних ділянок в межах загальної площі земельної ділянки, що по АДРЕСА_1, які ОСОБА_10 та ОСОБА_1 мали намір отримати у приватну власність, - не відповідають фактичному користуванню земельними ділянками та розміщених на них будівель та споруд (переплутані місцями розташування).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам передбачено статтею 118 Земельного Кодексу України.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в ред., що діяла на час прийняття спірного рішення 29.12.2003р. і на час розгляду справи) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно із ст. 46 зазначеного Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

У відповідності із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Таким чином, оскільки права позивача ОСОБА_1 є порушеними у зв'язку із прийняттям оспорюваного рішення Черкаської міської ради від 29.12.2003р., вони підлягають захисту у способи, обрані позивачем, а заявлені ним позовні вимоги, - до задоволення. Тобто, слід визнати недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003р. в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім.»я ОСОБА_1 та ОСОБА_10, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, - статтями 116, 118 ЗК України, а тому, як похідні, - підлягають до задоволення і вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на відповідні земельні ділянки серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3, а також про скасування державної реєстрації цих державних актів.

Слід також зазначити, що підстави для задоволення заяви відповідача про пропуск строків позовної давності, відсутні, оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти.

Отже, заява відповідача Черкаської міської ради щодо застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Вирішуючи дану справу по суті, суд враховує положення абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003, за якими правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. В даному випадку, органи місцевого самоврядування не можуть скасувати свої попередні рішення, не вправі вносити до них зміни, враховуючи виниклі правовідносини, заперечення учасників цих правовідносин проти їх зміни та припинення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з»ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» необхідно із відповідача Черкаської міської ради стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1936грн. 43коп., що підтверджується квитанціями від 18.11.2016р. та від 28.12.2015р. Крім того, слід стягнути з Черкаської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 12грн. 37коп.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ЗК України, ЗУ «Про землеустрій», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЗУ «Про судовий збір», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 174, 209-223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003р. в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім.»я ОСОБА_1 та ОСОБА_10, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №736, про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 275,5кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, виданого на підставі рішення 5ї сесії Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003р. №5-235.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року про право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку, площею 339,1кв.м, кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, виданого на підставі рішення 5ї сесії Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003р. №5-235.

Скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3, зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на ім.»я ОСОБА_1 та ОСОБА_10.

Стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір в розмірі 1936грн. 43коп.

Стягнути з Черкаської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 12грн. 37коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька