У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор в інтересах Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» (далі НІЕЗ «Переяслав») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на користь Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» грошові кошти в сумі 8 894,09 грн та судовий збір у розмірі 88 грн. 69 коп.

Позов мотивовано тим, що 9 грудня 2013 року колишнім генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_6 видано наказ про звільнення ОСОБА_7 з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судовими рішеннями зазначений наказ було визнано незаконним, а ОСОБА_7 поновлено на роботі та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. В силу вимог ст.ст. 134, 237 КЗпП України НІЕЗ «Переяслав» має право на пред'явлення регресного позову та стягнення коштів, що були відшкодовані підприємством працівнику, який незаконно звільнений.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» грошові кошти у розмірі 8 894,09 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті незаконного звільнення ОСОБА_7 з вини колишнього директора ОСОБА_6 були завдані збитки НІЕЗ «Переяслав» в розмірі 8 982 грн. 78 коп. Вказані кошти були виплачені незаконно звільненому працівнику на підставі судових рішень.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками та, залишаючи без змін ухвалене ним рішення виходив з того, що згідно ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника й ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Розмір шкоди, яку відповідачу необхідно відшкодувати складає 8 982,78 грн, вказана сума не є значною для відповідача та його дохід дозволяє йому відшкодувати спричинену шкоду, а тому підстав для зменшення суми відшкодування за завдані збитки немає.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року задоволено позов ОСОБА_7 до НІЕЗ «Переяслав» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Визнано незаконним наказ генерального директора НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_6 від 9 грудня 2013 № 124-ОС. ОСОБА_7 поновлено на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Музею хліба НІЕЗ «Переяслав» та стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_7 середній заробіток за вимушений прогул в розмірі 7 894,09 грн. 09 коп., а також судовий збір в розмірі 88 грн. 69 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 2 червня 2014 року з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_7 стягнуто 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» № 72-ОС ОСОБА_7 поновлено на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Музею хліба НІЕЗ «Переяслав».

Згідно відомості про виплату коштів № 368 за серпень 2014 року ОСОБА_7 перераховано грошові кошти у сумі 21 767,72 грн, з них 7 894,10 грн на виконання рішення суду від 24 лютого 2014 року.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 19 вересня 2014 року та платіжного доручення № 220 від 19 серпня 2014 року ОСОБА_7 перераховано моральну шкоду у розмірі 1 000 грн, а на підставі платіжного доручення № 273 від 13 жовтня 2014 року НІЕЗ «Переяслав» сплачено судовий збір у розмірі 88,69 грн.

Наказ про звільнення ОСОБА_7, виданий колишнім генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_6, скасований, як незаконний.

За змістом п. 8 ст. 134 КЗпП Українислужбова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст. 237 КЗпП Українисуд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

За змістом п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов'язок покривати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, суд апеляційної інстанції на вказані положення уваги не звернув, не врахував того, що приписами статті 237 КЗпП Українина службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Відшкодування суми компенсації моральної шкоди, у зв'язку з незаконним звільненням працівника, та інших витрат, законодавством України не передбачено.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача коштів у розмірі 8894,09 грн, апеляційний суд, в порушення ст. 214 ЦПК Україниналежним чином не перевірив розміру витрат пов'язаних з компенсацією працівнику середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та не звернув уваги, що до загальної суми відшкодування було безпідставно включено 1000 грн компенсації моральної шкоди, а також 88,69 грн судового збору, виплачених ОСОБА_7

Суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська