Справа № 159/46/16-ц
Провадження № 2/159/229/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Ковель Волинської області

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Деркач Г.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області у режимі відеоконференції з апеляційним судом м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_3, приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_5, про визнання недійсним іпотечного договору, зобов»язання приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 до вчинення дій по виключенню запису з реєстру іпотек про державну реєстрацію договору іпотеки та по виключенню записів з реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна про державну реєстрацію заборон відчудження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що вона є племінницею відповідача ОСОБА_3, з народження проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. 14.03.08 р. між її дядьком - ОСОБА_3 відповідачем у справі як іпотекодавцем, та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є відповідач ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір № VOKVGI(далі іпотечний договір), що був посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу Волинської області ОСОБА_4 відповідачем у справі; зареєстровано у держреєстрі правочинів за № 582. За п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов»язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, та іпотекодавець же і приймає в іпотеку у порядку та на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: будинок із усіма об»єктивними функціонально пов»язаними з цим нерухомим майном, що знаходиться у м. Ковелі Волинської області, по вул. Чупринки генерала, 18 (далі предмет іпотеки). Вказаний житловий будинок А 1 шлаковий, заг. пл. 91,8 кв. м., житл. пл. 67, 5 кв. м.. Біля будинку розташовані надвірні будівлі та споруди, а саме: сарай Б 1, огорожа 1 2, замощення 3. За змістом ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку заг. пл. 600 кв. м. (далі земельна ділянка), на якій розташований предмет іпотеки, і яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно з ОСОБА_6 актом на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 050871, виданого Ковельською міськрадою 01.04.05 р. за рішенням Ковельської міськради від 23.03.05 р. № 28/11, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації держактів на право власності на землю за № 3 713. Зазначає, що земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий, виділений у натурі об»єкт права власності. На використання іпотекодавцем земельної ділянки чи її частини обмеження (обтяження) не встановлені. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер - 0:25:018:0009. Вказане майно належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого нотаріально 16.03.05 р. за реєстровим № 6 661, зареєстровано у Волинському облбюро техінвентаризації 21.03.05 р. у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 3 959 627 (номер запису: 2 286 у книзі: 16). За п. 8.8. іпотечного договору за домовленістю сторін з моменту нотаріального посвідчення його нотаріус накладає заборону на відчудження предмету іпотеки. Вона вважає, що умови іпотечного договору порушують чинне законодавство та її права, так як у відповідача ОСОБА_3 не було необхідного обсягу повноважень на передачу майна в іпотеку; права на укладення іпотечного договору. Зазначає, що згідно з будинковою книгою А № 44 462, вона проживає у будинку, що є предметом іпотеки, з 26.05.03 р., що підтверджується і відміткою у її паспорті серії АЮ № 149 460. Зазначає, що на момент укладення іпотечного договору разом із іпотекодавцем мала право на користування вказаним вище будинком і вона як малолітня дитина. Зазначає, що при вчиненні правочину щодо цього нерухомого майна, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соцзахисту бездомних осіб і безпритульних дітей», необхідним є попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону. Покликається на: ч. 1 ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", за якою держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна; ч. 2 ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" згідно з якою неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь - яких правочинів щодо жилих приміщень; ч. 4 ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" за якою для вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону; посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям; ч. 3 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства" за якою батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання; ч. 1 ст. 6 СК України, за якою правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; п. 44 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.12 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»; ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України, ст.17 Закону України „Про охорону дитинства" за якими батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання; ч. 1 ст. 156 ЖК України, за якою члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; ч. 1 ст. 160 ЖК України, за якою члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору; ч. 1 ст. 157 ЖК України, за якою членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого його приміщення. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 уклав оспорюваний іпотечний договір 14.03.08 р., яким передав вказане вище нерухоме майно в іпотеку без згоди та відома органів опіки і піклування служби у справах дітей виконкому Ковельської міськради. Зазначає, що такі дії відповідача ОСОБА_3 суперечать Закону України „Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" та можуть призвести в майбутньому до втрати нею права користування вказаним вище будинком, що є її єдиним та постійним придатним для проживання місцем. Зазначає, що згідно з п. 4.3 іпотечного договору цей пункт його є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і надає право останньому звернути стягнення на предмет іпотеки. З огляду на це, зазначає, що є очевидним, що іпотечний договір порушує законне право проживати та користуватися вказаним вище будинком. Покликається на ст. 638 ЦК України, за якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, що встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексові, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зазначає, що відповідно до правової позиції ВС України, сформульованої у постанові від 01.07.15 р. у справі № 6 396цсІ5, за ч. 4 ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Вказує, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь - якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Покликається на: ч. 5 ст. 203 ЦК України, за якою правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.; ч. 6 ст. 203 ЦК України, за якою правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; ч. 2 ст. 548 ЦК України, за якою недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом; ст. 236 ЦК України, за якою правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 вчинив дії по розпорядженню майном, яким користувалася дитина, без дозволу органів опіки та піклування - служби у справах дітей виконкому Ковельської міськради. Вважає, що дії відповідача ОСОБА_3 по укладенню іпотечного договору призвели до звуження обсягу існуючих її майнових прав та/або порушення охоронюваних законом її інтересів. Вважає, що у даному випадку необхідна була обов'язкова згода органів опіки і піклування на укладення іпотечного договору, що мала б бути нотаріально засвідченою. Однак, такої згоди не існує. Покликається на ч. 1 ст. 216 ЦК України, за якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зазначає, що відповідач - приватний нотаріус Ковельського міськнотокругу Волинської області ОСОБА_4 у порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не переконалася, чи є дозвіл органів опіки та піклування на розпорядження вказаним вище будинком, незаконно посвідчила 14.03.08 р. іпотечний договір, зареєстрований у реєстрі за № 4 032, та наклала заборону на його відчуження за реєстровим № 582. Зазначає, що, з огляду на викладене, іпотечний договір має бути визнаний недійсним, а записи про його держреєстрацію та про держреєстрацію заборони відчуження предмету іпотеки, виключеними з відповідних реєстрів. Вказує, що спір є спором немайнового характеру, оскільки нею оспорюється тільки дійсність самого договору, а не наслідки його виконання чи невиконання. Про порушення своїх прав, свобод та інтересів вона дізналась із листа № Э. V.0.0.0.0/1 від 28.07.15 р., наданого їй відповідачем ОСОБА_3. Просить позов задовольнити та визнати недійсним іпотечний договір, зобов»язати відповідача - приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Волинської області ОСОБА_4 до вчинення дій по виключенню запису з реєстру іпотек про держреєстрацію договору іпотеки та по виключенню записів з реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна про держреєстрацію заборон відчудження нерухомого майна, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати у справі з врахуванням принципу пропорційності.

В судове засідання позивач не з»явилась, хоча належно оповіщена, причини неявки суду не повідомила.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, обгрунтувавши його доводами, наведеними у позовній заяві позивача, суду додатково пояснив, що позивач з дитинства без реєстрації проживала у згаданому вище будинку, у 2003 р. була зареєстрована у цьому ж будинку разом із своєю матір»ю - ОСОБА_7. Йому не відомо, чому у будинковій книзі, що видана 23.03.05 р., мається реєстрація його довірительки у вказаному вище будинку у 2003 р. після реєстрації відповідача ОСОБА_3 у 2005 р., так як документ не є власністю позивача. Ні відповідач ОСОБА_3, ні третя особа ОСОБА_8, інші особи не були такими, що замінювали б її батьків на дату укладення оспорюваного договору. Про порушення свого право позивач дізналась від відповідача ОСОБА_3 у зв»язку з надходженням вимоги відповідача юридичної особи про звільнення іпотечного майна. Зазначає, що у позовній заяві було помилково не вказано, що про те, що позивач з народження проживає у згаданому вище будинку зроблено відповідний запис; та за п. 1.1 договору іпотеки іпотекодержателем прийнято в іпотеку зазначений вище будинок, про що подав суду додаткове письмове пояснення від 17.03.16 р.. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача юридичної особи - у судове засідання також не з»явився, хоча відповідач юридична особа - належно оповіщений, причини неявки свого представника суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав.

Відповідач фізична особа - у судове засідання також не з»явився, хоча належно оповіщений, причини неявки суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав.

Відповідач нотаріус - у судове засідання також не з»явилась, хоча належно оповіщена, причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначивши, що проти позову заперечує, просить у задоволенні позов відмовити. Попередньо також подала до суду письмове пояснення по суті позову (а. с. 88, 89), що містить заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що позов заявлено до неї як до неналежного відповідача, оскільки, згідно з постановою Пл. ВС України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нотаріуси, які посвідчували правочини, залучаються до справи як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У неї як відповідача відсутня особиста і безпосередня заінтересованість у предметі спору. Нею як приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу 14.03.08 р. за реєстровим № 582 було посвідчено іпотечний договір, укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3, за яким у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 як позичальника перед ЗАТ КБ Приватбанк, було надано в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в м. Ковелі Волинської області, по вул. Генерала Чупринки, 18. Зазначає що договір іпотеки був посвідчений відповідно до чинного законодавства з додержанням вимог ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», СК та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При посвідченні договору було перевірено належність майна, що передавалось в іпотеку, ОСОБА_9. Правовстановлюючими документами на нерухоме майно, що було передано в іпотеку, є договір купівлі - продажу будинку, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу ОСОБА_10 16.03.05 р. за р. 661 та зареєстрований у Волинському БТ1 21.03.05 р. - на житловий будинок та ОСОБА_6 на право приватної власності на землю сер. ВЛ № 050871, виданий Ковельською міськрадою 01.04.05 р. - на земельну ділянку. Будь - яких сумнівів у правомірності вказаних документів не виявлено. Права та обов'язки дітей вказаним договором порушені не були, що стверджувалося іпотекодавцем та було перевірено по пред'явленій будинковій книзі на житловий будинок по вул. Ген. Чупринки, 18 в м. Ковелі Волинської області, у якій була зареєстрована лише одна особа - ОСОБА_9, інших осіб зареєстровано не було. Додатково нею як приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу була витребувана заява від іпотекодавця ОСОБА_9, якою останній повідомив, що особи, передбачені ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», які мали б право власності чи право користуванння належним йому на праві власності житловим будинком, що знаходиться в м. Ковелі Волинської області, по вул. Ген. Чупринки, 12, немає. Такий зміст заяви доведений до відома представника іпотекодавця. А тому нею не витребовувалась згода органів опіки та піклування для здійснення правочину про дозвіл на укладення договору іпотеки. Зазначає що згідно з постановою судової палати у цивільних справах ВС України від 20.01.16 р. при розгляді справи № 6 - 2940 цс 15, предметом якої був спір про визнання недійсним договору іпотеки, ВС України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», що передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Вказує, що позивач не є членом сім'ї власника, відповідно, у неї немає майнових прав на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в м. Ковелі Волинської області, по вул. Чупринки, 18, та в результаті укладення іпотечного договору не були порушені майнові права позивача. А тому вважає, що позов є безпідставним.

В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Ковельської міськради Волинської області - не з»явився, хоча вказана третя особа - належно оповіщена. Причини неявки свого представника суду не повідомила.

Третя особа фізична особа - у судове засідання також не з»явилась, хоча належно оповіщена. Причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

Як слідує із положень ст. 383 ЦК України в її редакції, чинній за станом на 14.03.08 р., власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За станом на дату укладення та нотаріального посвідчення оспорюваного договору - 14.03.08 р. - відповідач ОСОБА_3 як власник вищевказаного будинку, мав право надавати його для проживання як членам своєї сім»ї, так і позивачеві, як з реєстрацією, так і без такої (фактично).

Та обставина, що відповідач ОСОБА_3 з 16.03.15 р. є власником вищевказаного будинку та мав повноту права власності, передбачену ст. ст. 316 319 ЦК України, стверджується даними розділу I а будинкової книги, де мається штамп з відомостями про осіб, які мають будинки (квартири) на правах приватної власності.

Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України у її редакції, чинній за станом на 14.03.08 р., зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як слідує з копії оспорюваного договору (а. с. 10 16), між ЗАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержателем та відповідачем ОСОБА_3 як іпотекодавцем, мешк. м. Ковеля Волинської області, вул. Г. Чупринки, 18, дійсно, 14.03.08 р. було укладено зазначений вище іпотечний договір у забезпечення належного виконання третьою особою у справі - ОСОБА_5 - свого зобов»язання, що випливає з договору про іпотечний кредит.

Преметом іпотеки є нерухоме майно житлового призначення. А саме: будинок зі всіма об»єктами, функціонально пов»язаними з цим нерухомим майном, що знаходяться у м. Ковелі Волинської області, по вул. Чупринки генерала, 18. Зазначено, що згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за оспорюваним договором поширюється і на земельну ділянку заг. пл. 600 кв. м., на якій розташований предмет іпотеки, і яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності, ствердженому ОСОБА_6 актом. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю за договором купівлі продажу житлового будинку, посвідченого нотаріально 16.03.05 р.. Оспорюваний договір містить також положення про те, що на період дії іпотечного договору предмет іпотеки залишається у володінні, користуванні та розпорядженні іпотекодавця (п. 1.5); останній зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки з урахуванням обмежень, встановлених іпотечним договором (п. 1.7) та відповідно до його призначення (п. 2.3.1). Право іпотеки у іпотекодержателя за іпотечним договором виникає з моменту його нотаріального посвідчення (п. 3.1), що мало місце 14.03.08 р.. Іпотека припиняється як виконанням у повному обсяг зобов»язань за договором про іпотечний кредит, так і в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 3.4). Іпотекодавець підтвердив, що предмет іпотеки є його власністю та він вправі ним розпоряджатись (п. 5.1.1). Оспорюваний договір набув чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов»язань за ним (п. 8. 1).

Як зазначено у ст. 209 ЦК України у її редакції, чинній за станом на 14.03.08 р., правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь - який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

14.03.08 р. відповідачем - приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу Волинської області ОСОБА_4 було не лише нотаріально посвідчено вказаний вище іпотечний договір, а й, відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» у її редакції, чинній за станом на 14.03.08 р., накладено заборону відчудження предмету іпотеки до припинення іпотечного договору (а. с. 10 16).

Як стверджується копією паспорта позивача, вона з 26.05.03 р. (ще до досягнення повноліття) зареєстрована у вказаному вище будинку, тобто, на дату укладення оспорюваного договору мала право користування його житловою площею.

Як зазначено у ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» у її редакції, чинній за станом на дату укладання оспорюваного договору 14.03.08 р. - держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. .Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь - яких правочинів стосовно жилих приміщень Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно листа № 069 1.20 від 09.03.16 р. служби у справах дітей виконкому Ковельської міськради, остання на запит суду повідомила, що заяви відповідача - ОСОБА_3 про надання дозволу органу опіки та піклування на укладення опорюваного іпотечного договору, не надходило (а. с. 90, 97).

Тобто, на дату укладення оспорюваного договору позивач була зареєстрованою у вказаному вище будинку, мала право на користування ним, але попередньої згоди на укладення оспорюваного договору з рахуванням такого права позивача не було.

Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання позивача на положення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», так як, відповідно до змісту ч. 3 ст. 17 цього Закону у її редакції, чинній за станом на дату укладення та посвідчення оспорюваного договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Суд вважає також безпідставним і посилання позивача на положення ст. 177 СК України, так як її норма у редакції, що була чинною за станом на 14.03.08 р., урегульовувала порядок управління майном дитини з боку її ж батьків. Відповідач же ОСОБА_3 як особа, яка є стороною іпотечного договору, не здійснював дій по управлінню вищевказаним будинком як майном позивача.

Так, позивачем та її представником не наведено доказів того, що позивач за станом на дату укладення оспорюваного договору була членом сім»ї власника будинку - відповідача ОСОБА_11, або він був особою, яка замінювала батьків позивача.

Суд вважає безпідставним посилання позивача і на п. 44 постанови Пл. ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.12 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», так як у ньому зазначено про те, що батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Власник же будинку, як зазначено вище, не являвся батьком позивача, та під час укладення оспорюваного договору не мала місце відмова з боку власника будинку від належного позивачеві як дитині за віком права на користування будинком, що був переданий в іпотеку із збереженням певної повноти прав його власника відповідно до Закону України «Про іпотеку», що забезпечувало і збереження права позивача на користування будинком.

Згідно з положеннями ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про іпотеку» у її редакції, чинній за станом на дату укладення оспорюваного договору 14.03.08 р., - іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

За змістом ст. 18 Закону України «Про іпотеку» у її редакції, чинній за станом на дату укладення оспорюваного договору 14.03.08 р., іпотечний договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як зазначено у ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, дійсно, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Однак, позивачем та її представником не наведено суду доказів того, що позивач чи її батьки були (перестали бути) членами сім»ї відповідача ОСОБА_3 у період з дня набуття ним права власності на вказаний вище будинок по даний час.

Тобто, з наведеного вище слідує, що між відповідачами ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 за оспорюваним нотаріально посвідченим договором, в силу положень ст. 11 ЦК України, склались зобовязальні правовідносини, за якими відповідач у розглядуваній справі - ПАТ КБ «Приватбанк» набув права задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та права вимоги як до відповідача ОСОБА_11, так і до третьої особи ОСОБА_12 звільнити вказаний вище будинок. При цьому він посилається на судове рішення про звернення стягнення на будинок як предмет іпотеки.

Відповідно до копії листа відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» - № Э. V.0.0.0.0/1 від 28.07.15 р., адресованого третій особі у справі - ОСОБА_5 - та відповідачеві у справі - ОСОБА_3, товариство, покликаючись на рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.07.13 р., яким надано йому право на стягнення предмету іпотеки за іпотечним договором, відповідно до положень ст. 629 ЦК України, вимагає у тридцяти денний строк з дня отримання такої вимоги, добровільно звільнити вказаний вище житловий будинок разом з усіма членами сім»ї та іншими мешканцями (а. с. 25).

Як слідує з копії будинкової книги серії А № 44462 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, що видана 23.03.05 р. (а. с. 16 24), відповідач ОСОБА_3 є власником цього будинку на підставі договору купівлі продажу від 16.03.05 р., зареєстрований у ньому за порядковим номером 1 з 25.03.05 р. по даний час. У графі «Відмітка ОВС про прописку (реєстрацію), звіренні внесених відомостей, дата, підпис» напроти прізвища відповідача ОСОБА_3Б - мається штамп та запис «Втрата» з датою 08.03.08 р.. За порядковим номером 6 у цьому ж будинку за цією ж будинковою книгою за свідоцтвом про народження зареєстрована і позивач з 26.05.03 р. по даний час.

Відповідно до копії паспорта позивача серії АЮ № 149460, виданого 22.04.11 р. Ковельським МВ У МВС України у Волинській області, позивач є 12.08.94 р. н., за станом на 14.03.08 р. була дитиною у розумінні ч. 1 ст. 6 СК України; досягла повноліття 12.08.12 р. та, дійсно, зареєстрована у вказаному вище будинку з 26.05.03 р. (а. с. 8, 9).

Суд також приймає до уваги, що, як слідує з копії вищевказаної будинкової книги, вона заведена після набуття відповідачем ОСОБА_3 права власності на вищевказаний будинок 23.03.05 р. і сам власник - ОСОБА_3 у цій книзі зареєстрований під порядковим номером 1. Реєстрації позивача у будинку під порядковим номером 6, що, однак, набагато передує як даті реєстрації у будинку її власника ОСОБА_3, так і даті набуття ОСОБА_3 права власності на будинок.

Ні позивач, ні її представник не надали суду чітких пояснень з цього приводу, зазначивши, що будинкова книга не перебувала у розпорядженні позивача.

З огляду на це суд вважає, що доводи відповідача приватного нотаріуса у тій їх частині, що на дату нотаріального посвідчення нею оспорюваного договору у будинковій книзі був зазначений лише відповідач ОСОБА_3, знайшли своє ствердження в суді.

Так, запис про реєстрацію позивача не міг з»явитись у будинковій книзі раніше запису про реєстрацію відповідача ОСОБА_3 - 25.03.05 р..

Відповідно до ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним.

За змістом п. п. 91, 93, 96, 99, 102 розд. 7 «Посвідчення договорів застави (іпотеки)» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮ України від 03.03.04 р. N 20/5, що зареєстровано в МЮ України 03.03.04 р. за N 283/8882, яка була чинною на дату укладення та нотаріального посвідчення оспорюваного договору, предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужене заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення; договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно; майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. одночасно з посвідченням договору про іпотеку нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки за правилами, викладеними у розд. 26 цієї Інструкції.

Вимоги про отримання попередньої згоди органу опіки та піклування при наявності у осіб, які не є співвласниками нерухомого майна - предмету іпотеки, чи мають право на користування, у вказаній вище інструкції не передбачен.

Позивач за станом на дату укладення та нотаріального посвідчення оспорюваного договору не була членом сім»ї (дитиною) власника вказаного вище будинку, що є предметом договору іпотеки.

Належне за станом на 14.03.08 р. позивачеві право користування житловою площею у будинку не було порушено ні укладенням відповідачем ОСОБА_3 договору іпотеки, ні посвідченням такого договору відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_4 - без витребовування попередньої згоди органу опіки та піклування.

За час перебування вказаного вище будинку в іпотеці така повнота прав власника будинку, що давало б можливість позивачеві безперешкодно реалізувати наявне у неї право право користуватись будинком зберігалась.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Жодного порушення вимог ст. 203 ЦК України в редакції, що діяла за станом на дату укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, позивачем за зустрічним позовом та його представником суду не доведено.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що між банком, правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_3 14.03.08 р. було укладено оспорюваний договір відповідно до вимог чинного на той час законодавства та без порушення прав позивача як мешканки будинку. Оскільки позивач не була членом сім»ї власника будинку, відовідач ОСОБА_3 не був зобов»язаний отримувати попередній дозвіл на укладення оспорюваного договору у органу опіки та піклування і укладенням оспорюваного договору права позивача, що полягали у праві на користування житловим будинком, порушені не були. Відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_4 правомірно було посвідчено оспорюваний договір без попереднього дозволу на укладення оспорюваного договору органу опіки та піклування і накладено відповідні заборони відчудження нерухомого майна, у т. ч. житлового будинку. Підстав для визнання оспорюваного договору недійсним та зобов»язання приватного нотаріуса Ковельського міськнотокругу Волинської області ОСОБА_4 до вчинення дій по виключенню запису з реєстру іпотек про держреєстрацію договору іпотеки та по виключенню записів з реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна про держреєстрацію заборон відчудження нерухомого майна, суд не вбачає.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони мають бути віднесені на рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212 218, 158 - 1 ЦПК України, ст. ст. 11, 13, 15, 16, 25, 34, 380, 383, 202 - 204, 209, 215, 216, 224, 316 318, 319, 629 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей і безпритульних осіб», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 73 Закону УКаїни «Про нотаріат», ст. ст. 1, 6 СК України, ст. ст. 156, 157, 160, 162, 170 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_13