Справа №718/1791/15-ц
Провадження №2/718/1369/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кіцмань справу за позовом Кредитної спілки «Буковинський альянс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

КС «Буковинський альянс» звернулася з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 січня 2008 року між КС «Буковинський Альянс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1403 від 08 січня 2008 року відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в сумі 10000 гривень в рамках строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між КС «Буковинський альянс» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1403 від 08 січня 2008 року. 04 січня 2011 року між ОСОБА_1 та кредитною спілкою була укладена додатково угода до кредитного договору №1403 про продовження строку дії договору строком з 08 січня 2008 року до 08 вересня 2014 року.

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, КС «Буковинський Альянс» 15 лютого 2011 року подано позовну заяву, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка Кіцманським районним судом задоволена і стягнуто з останнього 17957,93 гривень заборгованості,станом на 14 лютого 2011 року, на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

12 березня 2013 року Кіцманським районним судом Чернівецької області, винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Буковинський Альянс» заборгованості за кредитним договором, яка станом на 12 березня 2013 року становить 17285,74 гривень, на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

Всупереч зазначених норм закону та умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконує, заборгованість за кредитним договором №1403 від 08 січня 2008 року та відповідним рішенням суду не погасив, у звязку з чим, станом на 27 липня 2015 року, інфляційні витрати із невиконанням рішень суду становлять 29839,59 гривень.

27 січня 2016 року представником позивача подано позовну заяву у новій редакції із збільшенням позовних вимог, де вказували на те, що станом на 03 лютого 2016 року, заборгованість ОСОБА_1 перед КС «Буковинський Альянс» становить 63514,90 гривень, тому просили задовольнити даний позов.

Представник позивача зміненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності, що вбачається із поданої ним письмової заяви.

Відповідачі в судове засідання не зявилися. Повторно надіслали до суду заяви про перенесення судового засідання.

Суд не бере до уваги неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з їхньою необґрунтованістю та рахує провести судове засідання без участі відповідачів в силу вимог ст.169 ЦПК України. Неодноразове зволікання явкою у судове засідання відповідачів та їх представника суд розцінює, як затягування часу розгляду даної справи.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.».

Отже суд повинен забезпечити розгляд справи судом протягом розумного строку та ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно з укладеним № 1403 від 08 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 10000 гривень в рамках строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 1403 між КС «Буковинський альянс» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1403 від 08 січня 2008 року.

04 січня 2011 року між ОСОБА_1 та КС «Буковинський альянс» була укладена додатково угода до кредитного договору №1403 про продовження строку дії договору строком з 08 січня 2008 року до 08 вересня 2014 року.

В звязку з постійним невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, КС «Буковинський Альянс» 15 лютого 2011 року подано позовну заяву, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка Кіцманським районним судом задоволена і рішенням № 2-337/2011 від 05 квітня 2011 року, стягнуто з останнього 17957,93 гривень заборгованості, станом на 14 лютого 2011 року, на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

Крім того, 12 березня 2013 року КС «Буковинський Альянс» повторно звернувся із позовною заявою до Кіцманського районного суду Чернівецької області, який 22 квітня 2013 року виніс рішення №718/672/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка станом на 12 березня 2013 року становить 17285,74 гривень, на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Оскільки винесення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості не розриває кредитний договір № 1403 від 08 січня 2008 року та дію цього договору не зупиняє, а відповідач не погасив заборгованості, то договір є діючим.

Згідно ст.ст. 1054, 1048 ч.1 ЦК України та п.3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (відсотки) нараховуються спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 45% річних, або у випадку, передбаченому п.3.4.3 кредитного договору, за підвищеною ставкою 75% річних. Згідно п.3.3 договору позичальник зобов'язується сплачувати суму нарахованих згідно п.3.1 цього договору відсотків за кожен період згідно графіку сплати. Відповідно до п.6.1 договору при простроченні кінцевої дати сплати кредиту та відсотків, визначеної п.2.3 цього договору, позичальник сплачує за кожен день прострочення пеню за ставкою 84% річних від суми простроченого платежу.

Станом на 03 лютого 2016 року нарахована і не сплачена заборгованість ОСОБА_1 перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» становить 63514,90 гривень, що складається з: інфляційного відшкодування згідно індексу інфляції у розмірі 18713,07 гривень, непогашені підвищені відсотки 20473,47 гривень, пеня 24328,36 гривень.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. В цьому сенсі є такими, що не можуть бути прийнятими до уваги судом посилання Боржника щодо відсутності його вини у неможливості здійснення розрахунку за кредитним зобовязанням.

По своїй правовій природі, проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК.

Разом з тим, якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у звязку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредитом), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК /в даному випадку п. 3.1 Договору/. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року, що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України.

Так, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому є обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України).

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України).

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За таких обставин суд вважає, що перебіг позовної давності по справі неодноразово переривався вчиненням відповідачем ОСОБА_1 дій, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме сплатою протягом 2014 року, вже після винесення рішення суду, на рахунок позивача коштів для погашення заборгованості по кредиту.

Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог, які б свідчили про відсутність у відповідачів на час розгляду справи судом, солідарної заборгованості перед позивачем, або про наявність у них заборгованості у меншому розмірі, відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто.

За таких обставин, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 в повному обсязі не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення інфляційних втрат, непогашених підвищених відсотків і пені, у звязку із невиконанням рішень суду, та при наявності згідно договору поруки солідарного обов'язку відповідача ОСОБА_2 відповідати перед кредитором боржника за виконання нею взятого на себе зобов'язання, вважає, що заявлений КС «Буковинський альянс» позов підлягає задоволенню, у зв'язку з чим на користь позивача заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. ст. 526, 541, 543, 553, 554, 559, 610, 611, 617, 625, 629, 651, 652, 1046, 1048 1050, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, керуючись ст. ст. 15, 30, 31, 40, 62, 75, 174, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2, на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість (у вигляді непогашеної суми відсотків нарахованих з 12 лютого 2015 року по 03 лютого 2016 року), пені за останній рік (з 12 лютого 2015 року по 03 лютого 2016 року) та покриття інфляційних втрат) на загальну суму 63514,90 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» сплачений судовий збір у розмірі 1676 гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк