АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2110/16 Справа № 188/1549/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М. П. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 14.06.2008 року було укладено кредитний договір №DNQ1RU13910255, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6029,10 грн. з кінцевою датою повернення 15.06.2010 року. Відповідачка належним чином зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 26.10.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі - 15019,36 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 34,42 грн., пеня - 14984,94 грн. (з відрахуванням 3113,37 грн., що стягнуті з відповідачки на користь позивача рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 р.), штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 595,30 грн. (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 13001,29 грн. за кредитним договором №DNQ1RU13910255 від 14.06.2008 р. та судові витрати по справі.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №DNQ1RU13910255 від 14.06.2008 р. в сумі 34,42 грн. та судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.; в задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів та пені і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Зокрема, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про слухання справи 02.03.2016 року повідомлений під час перебування у судовому засідання 10.02.2016 року, що також стверджується відповідною особистою розпискою представника банку від 10.02.2016 року (а.с. 58, 59, 62).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового скасування оскаржуваного рішення та ухвалення в цій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання строкового кредиту №DNQ1RU13910255, за умовами якого банк надав відповідачці кошти в розмірі 6029,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,0% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевою датою повернення 14.06.2010 року включно (а.с.7).

Згідно п. 5.1 умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які діяли на момент укладення вказаного вище договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості по кредиту, але не менше 1,0 грн. за кожний день прострочки (а.с.8-10).

Пунктом 5.3 умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які діяли на момент укладення вказаного вище договору, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,0 грн. та 5% від суми заборгованості (а.с.8-10).

Встановлено, що відповідачка умови кредитного договору №DNQ1RU13910255 від 14 червня 2008 року належним чином не виконувала, у зв»язку з чим у грудні 2012 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року (справа №0432/2731/2012) з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором, станом на 15.11.2012 року, в загальному розмірі 3113,37 грн. Зазначене судове рішення від 24 грудня 2012 року виконане у повному обсязі. Викладені факти визнані сторонами та стверджуються матеріалами оглянутої апеляційним судом Дніпропетровської області цивільної справи Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області №0432/2731/2012, де на а.с. 37 -38 міститься оригінал відповідного рішення, а на а.с. 42, 44 - оригінали виконавчих листів з відмітками держвиконавця щодо закінчення виконання.

Згідно наданих банком розрахунку та виписки з особового рахунку ОСОБА_2, станом на 26.10.2015 року нарахована заборгованість за вищевказаним договором №DNQ1RU13910255 від 14 червня 2008 року у загальному розмірі 13001,29 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 34,42 грн., пені в розмірі 14984,94 грн., штрафів фіксована частина - 500,0 грн. та процентна складова - 595,30 грн., з відрахуванням заборгованості у розмірі 3113,37 грн., що стягнута на користь банку з відповідачки на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року (справа №0432/2731/2012, що оглянута судом апеляційної інстанції).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При розгляді даної справи, керуючись ст. 303 ЦПК України, колегія виходить із того, що рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року в частині стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 34,42 грн. публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» не оскаржується, апеляційна скарга банка не містить відповідних доводів. Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачка не заперечувала факту наявності заборгованості за тілом кредиту, станом на 26.10.2015 року, у вказаному розмірі, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Ухвалюючи рішення про відмову в повному обсязі в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на користь банку пені, районний суд належним чином фактичні обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, пред"явлений до суду 20.11.2015 року, що стверджується відбитком поштового штемпеля на відповідному конверті (а.с. 17 - 18), подано з порушенням, без поважних причин, річного строку позовної давності стягнення пені.

Крім того, судом встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачкою було здійснено не пізніше 07.10.2014 р., що стверджується наданими банком розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку ОСОБА_2 та визнано представником позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Збільшений строк позовної давності у даному випадку не підлягає застосуванню. Так, у п.5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термінипозовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю у 5 років. Однак, вказані Умови про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачкою не підписані, а текст кредитного договору не містить умов щодо збільшеного строку позовної давності. Таким чином, сторонами не дотримано письмової форми угоди про збільшення позовної давності, що суперечить положенням ст. 259 ЦК України.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачкою надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення - 10.12.2015 року (а.с. 21 - 23), колегія дійшла висновку про застосування річного строку позовної давності щодо нарахованої банком пені.

З представленого банком розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 20.11.2014 року по 26.10.2015 року (згідно змісту позовної заяви) за договором №DNQ1RU13910255 позивачем нарахована пеня у розмірі 384,0 грн.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема, роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідачка є матір»ю двох неповнолітніх дітей, має складне матеріальне положення; приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 у повному обсязі виконала рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року (справа №0432/2731/2012) про стягнення на користь банку заборгованості за тим самим кредитним договором; враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, - колегія дійшла висновку, що нарахований банком розмір пені повинен бути зменшений до достатнього та необхідного розміру - 30,0 грн.

Крім того, колегія звертає увагу, що у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь банку штрафів у розмірі 500,0 грн. (фіксована частина) та 595,30 грн. (процентна складова), адже вищевказані штрафи є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» -задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 рокув частині відмови у стягненні пені в повному обсязі - скасувати, у скасованій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення даної позовної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пеню у розмірі 30 (тридцять) грн. 00 коп.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» штрафів у розмірі 500,0 грн. (фіксована частина) та 595,30 грн. (процентна складова) - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді