Провадження № 22-ц/779/2093/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Максюти І.О., Соколовського Я.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників: ОСОБА_2 ОСОБА_3;

банку ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» ( далі - ПАТ Дельта Банк) звернулось в суд з указаним позовом і з врахуванням уточнених позовних вимог зазначало, що 21 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №469/ФКВ-07 строком до 19 грудня 2013 року згідно якого, банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 28836 доларів США з сплатою 8% річних за користування кредитом. Згідно зазначеного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно у розмірі не менше як 400 дол. США, мета кредитування придбання автомобіля. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку». Позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору внаслідок чого станом на 03 вересня 2013 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 252576,72грн., з яких: 164 735,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 61570,40 грн.- відсотки; 13194,04 грн. - комісія, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2015 року задоволено позов. Стянуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за договором №469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 р. в сумі 252576,72 гривень та 2525,77 гривень витрат на сплату судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що позивачем не долучено жодних підтверджень надсилання чи надання відповідачу доказів передачі права вимоги за кредитним договором №469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007. Крім цього, суд вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Позивач не ставив вимогу про стягнення коштів в іноземній валюті, а розрахував ціну позову в гривнях, починаючи з 2008 року по дату подання позову. Також вважав, що поза увагою суду залишилася і та обставина, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2011 року з ТОВ «Укрпромбанк» на її користь стягнуто 144 163,80 грн матеріальної шкоди та 1 441,63 грн. судових витрат. Отже, ця сума повинна бути врахована при визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник банку апеляційну скаргу не визнала, вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» відповідно до умов договору від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» має право вимоги за кредитним договором №469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 р. укладеним з ОСОБА_2 Розмір заборгованості, обчислений з урахуванням звернення до суду та строку позовної давності становить 18 894,09 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.11.2015 року (день постановлення рішення) еквівалентно 433000,20 грн. Однак, враховуючи, що позивачем пред'явлено вимогу про стягнення заборгованості в сумі 252 576,72 грн, тому саме вказана сума підлягає стягненню.

З висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 28 836 доларів США зі сплатою 8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 19 грудня 2013 року. Мета кредитування - придбання автомобіля.

Пунктом 2.4. цього договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше 400,00 доларів США до 20 числа (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту.

Згідно з п.п. 2.6., 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту до 20 числа кожного наступного місяця за місяцем нарахування.

Нарахування комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується позичальником у національній валюті до 20 числа (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування (п.2.10).

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», Національним банком України та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта банк». Пунктом 4.1. цього договору передбачено, що в порядку, обсязі та на умовах визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» (відступає) ПАТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, ПАТ «Дельта банк» змінює ТОВ «Український промисловий банк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Згідно з п. 4.2. цього договору, внаслідок передачі ТОВ «Український промисловий банк» ПАТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальними договорами.

Відповідно до витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань до переліку кредитних договорів входить кредитний договір № 469/ФКВ-07, в якому ОСОБА_2 виступає боржником, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором, враховуючи відсоткову ставку за договором 8 %, станом на 30 червня 2010 року складає 30 603,01 доларів США, що еквівалентно 204 135,89 грн (а.с.22).

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

З долучених у судовому засіданні документів вбачається, що листом №28.6-10/987/10 від 05.07.2010 року, у передбаченому п. п. 4.8.1. та 4.8.2. договором про передачу активів та кредитних зобов'язань порядку, ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» повідомлено відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором.

У звяку з цим, суд відхиляє посилання апелянта щодо відсутності зобов'язань перед позивачем в зв'язку із неповідомленням її про відступлення права вимоги як безпідставні.

Також встановлено, що ОСОБА_2 з 31 живтня 2008 року не виконує зобовязання за кредитним договором як перед первісним кредитором так і перед новим кредитором, що ним не заперечується.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ПАТ «Дельта Банк» як новий кредитор відповідно до умов договору від 30 червня 2010 року має право вимоги за вказаним позовом.

Згідно поданої банком довідки - розрахунку по кредитному договору № 469/ФКВ-07 від 03.09.2013 року відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує умови кредитного договору і станом на 03 вересня 2013 року має заборгованість у розмірі 29949, 04 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) становить 252576,72грн., з яких: 22246 дол. США, що в еквіваленті складає 177 812,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7703,04 дол. США, що в еквіваленті складає 61570,40 грн.- відсотки; 13194,04 грн. - комісія (а.с.18).

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не перевірив період, за який стягується борг, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, не встановив та, відповідно, не обґрунтував дійсний розмір заборгованості, не перевірив розрахунок суми боргу і не звернув уваги, що банком у позовній заяві проведений розрахунок заборгованості лише у національній валюті.

З долученого до цієї позовної заяви розрахунку видно, що останній платіж по договору ОСОБА_2 здійснено 31 жовтня 2008 року (а.с. 68). В подальшому позичальник жодної дії, яка б свідчила про визнання боргу, не вчиняла, кредит не погашала, що підтвердили в судовому засіданні представники сторін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 подано заяву про застосування позовної давності (а.с.69).

Відповідно до положення ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду України № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-331цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Публічне акціонерне товариства « Дельта Банк» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договорм №469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року строком до 19 грудня 2013 року за період з 31 жовтня 2008 року 28 жовтня 2013 року, тобто з пропуском позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про застосування позовної давності до заборгованості за кредитним договором, яка виникла до 31 жовтня 2010 року, оскільки відповідає пунктам 2.4. , 2.6., 2.7 кредитного договору та вимогам ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, враховуючи позовну давність, суд першої інстанції не зазначив розміру простроченої заборгованості, про застосування якої заявлено відповідачкою, що є підставою для відмови у цій частині позову (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Установлено, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року станом на 03 вересня 2013 року становить у розмірі 29949, 04 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) 252576,72грн., з яких: 22246 дол. США, що в еквіваленті складає 177 812,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7703,04 дол. США, що в еквіваленті складає 61570,40 грн.- відсотки; 13194,04 грн. комісія за управління кредитом банком нарахована з 31 жовтня 2008 року, тобто з часу сплати відповідачкою чергового платежу, що не заперечується позивачем (а.с.18,68).

Період заборгованості за кредитним договором банком зазначений п'ятдесять вісім місяців, а сума заборгованості процентів за користування кредитом становить 7703,04 доларів США , що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн.) еквівалентно 61570,39 грн. (29949,04 дол.США на 03.09.2013 року 22246 дол.США на 31.10.2008 року) та 13194.04 грн.комісія за управління кредитом.

Отже, позовна давність підлягає застосуванню за період 22-х місяців у розмірі 2921,81 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) становить 23354,10грн. процентів за користування кредитом та 5004, 56 грн. комісії за управління кредитом (13194,04 грн. : 58 міс. = 227,48 грн. х 22 міс.).

Суд відхиляє посилання банку, що повідомивши відповідачку ОСОБА_2 листом від 20 вересня 2013 року про заборгованість за кредитним договором та добровільне погашення такої заборгованості відбулось переривання перебігу позовної давності, оскільки суперечить вимогам ст.265 ЦК України.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта про те, що обчислення розміру заборгованості в іноземній валюті є виходом за межі позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_5 не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_5 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах, встановлених договором.

При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі за № 6-145цс14, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до роз'яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Оскільки кредитний договір між сторонами укладений та повинен виконуватись в іноземній валюті, позивач просить стягнути заборгованість у гривні, то розрахунки такої заборгованості слід навести з переведенням до іноземної валюти за курсом на час предявлення позову.

Враховуючи наведене, з відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором №469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року за період з 31.10.2010 року по 28.10.2013 року станом на 03 вересня 2013 року підлягає стягненню заборгованість у розмірі 216034,32 грн. що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн.) становить 27027, 94 доларів США з яких: 22246 дол. США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) 177 812,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4781,23 дол. США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) становить 38216,37 грн. процентів за користування кредитом та 8189,48 грн. комісії за управління кредитом.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта банк».

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер 5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №469/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року за період з 31.10.2010 року по 28.10.2013 року станом на 03 вересня 2013 року у розмірі 216034,32 грн., що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн.) еквівалентно 27027, 94 доларів США з яких: 177 812,73 грн. що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) становить 22246 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 38216,37 грн. що згідно курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн) становить 4781,23 дол. США - процентів за користування кредитом; 8189,48 грн. комісії за управління кредитом та 2 525,77 грн. понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 915,23 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді В.Д.Фединяк

ОСОБА_6

ОСОБА_7