У х в а л а

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі - ПАТ «АКБ «Новий», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № 34037008/05 у сумі 2 401 083 грн 12 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 30 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено вказаний вище кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 400 000 грн зі сплатою 21 % річних строком на 1 місяць.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 2 401 083 грн 12 коп., банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «АКБ «Новий» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Новий», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із недоведеності позивачем факту видачі ОСОБА_3 грошових коштів за вказаним вище кредитним договором, зокрема, врахувавши відсутність оригіналу заяви на видачу готівки від 30 вересня 2008 року № 870_5.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із заявою від 29 вересня 2008 року на ім'я Голови Правління АКБ «Новий» ОСОБА_3 просив розглянути питання про надання кредиту для особистих цілей у розмірі 1 400 000 грн зі сплатою 21 % річних строком на 1 місяць, у якості забезпечення якого запропоновано поруку дружини ОСОБА_5 та автомобіль марки «Мersedes Benz», 2007 року випуску (а. с. 16, т. 1).

Згідно з протоколом б/н засідання кредитного комітету від 29 вересня 2008 року постановлено дозволити ТОБО №16 надати кредит на споживчі потреби працівнику АКБ «Новий» ОСОБА_3 у розмірі 1 400 000 грн. строком на 1 місяць зі сплатою 21 % річних, на забезпечення якого оформити договір поруки з ОСОБА_5 та договір застави на автомобіль марки «Мersedes Benz», 2007 року випуску (а. с. 11 ,т. 1).

Заявою від 29 вересня 2008 року ОСОБА_5 не заперечувала проти отримання кредиту в АКБ «Новий» її чоловіком ОСОБА_3 у розмірі 1 400 000 грн строком на 1 місяць зі сплатою 21 % річних (а. с. 15, т. 1).

30 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір № 3403708/05 про надання кредиту - грошових коштів у розмірі 1 400 000 грн зі сплатою 21 % річних строком на 1 місяць (а. с. 5-8, т. 1), що не заперечується відповідачем.

Розпорядженням від 30 вересня 2008 року про надання відповідачу кредиту (грошових коштів) у розмірі 1 400 000 грн, зараховано на позабалансовий рахунок суму поруки, що надана ОСОБА_5 згідно з договором поруки від 30 вересня 2008 року № 3403908/п та зараховано на позабалансовий рахунок цей договір поруки від 30 вересня 2008 року № 3403908/п та кредитний договір від 30 вересня 2008 року № 3403708/05 (а. с. 10, т. 1).

З довідки ПАТ «АКБ «Новий» від 17 березня 2011 року № 5/13-475 вбачається, що банком 30 грудня 2008 року виконувалося списання грошових коштів у розмірі 9 163 грн 47 коп. з рахунку ОСОБА_3 (заробітна картка) на рахунок відображення прострочених процентів з призначенням платежу: часткове погашення прострочених процентів за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № 3403708/05 (а. с. 76, т. 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на те, що він свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 1 400 000 грн, проте ОСОБА_3 свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 2 401 083 грн 12 коп., яку банк просив стягнути з останнього на свою користь.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 посилався на те, що заяву на видачу готівки від 30 вересня 2008 року № 870_5 він не підписував, та грошові кошти на погашення заборгованості не вносив, оскільки на час списання грошових коштів у розмірі 9 163 грн 47 коп. він фактично перебував у Київському слідчому ізоляторі, що підтверджується довідкою начальника Київського СІЗО № Я-320 від 27 листопада 2013 року (а. с. 100, т.1).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Інструкції про касові операції у банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 та чинної на момент укладення кредитного договору (далі - Інструкція), до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

У п. 2 гл. 3 цього розділу Інструкції зазначено, що з каси банку готівка національної валюти видається, крім іншого, за заявою на видачу готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо).

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, і експертиза призначається ухвалою суду.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, позивач в обґрунтування позову посилався, зокрема, на заяву на видачу готівки від 30 вересня 2008 року № 870_5, копію якої додав до позовної заяви (а. с. 4, 9), а в процесі розгляду справи у підтвердження отримання відповідачем готівкою суми кредиту у розмірі 1 400 000 грн надав вищевказану заяву (а. с. 60, т. 1).

У зв'язку із запереченням відповідачем фактичної наявності оригіналу такої заяви за його підписом, що може підтвердити видачу готівки та її отримання, у справі була призначена судова почеркознавча експертиза за наданою позивачем спірною заявою.

Згідно з висновком експерта судової почеркознавчої експертизи від 24 вересня 2015 року № № 1705, 1707-К, надана на дослідження заява на видачу готівки від 30 вересня 2008 року № 870_5 є технічним зображенням, що виконана електрофотографічним способом друку.

Питання «Чи виконано підпис ОСОБА_3 у заяві на видачу готівки № 870_5 особисто останнім чи іншою особою» не вирішувалось, у зв'язку з тим, що встановити відсутність факту монтажу у наданому на дослідженні технічному зображенні заяви на видачу готівки від 30 вересня 2008 року № 870_5 не виявилось можливим з причини відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявності (а. с. 38-40, т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили із відсутності оригіналу заяви про видачу готівки, однак з огляду на те, щовисновок експерта не надав відповіді на питання чи підписана вказана вище заява самим ОСОБА_3, не встановили усіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, зокрема, належним чином не перевірили хід фінансових операцій за вказаним кредитним договором, як і не перевірили наявність інших належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів; не врахували, що грошові кошти були списані банком 30 грудня 2008 року із заробітної картки ОСОБА_3 відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, підписання якого не заперечувалося відповідачем, в той час як останній перебував у Київському СІЗО з 08 червня 2009 року.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, а тому ухвалені судом першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович