Справа № 565/1063/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання дій відповідача порушенням права приватної власності, порушення прав споживача, стягнення нарахованих відсотків за користування чужими коштами та відповідальності за порушення грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», у якому просила суд визнати дії відповідача порушенням права приватної власності, порушення прав споживача, стягнути 45980,66 грн., у тому числі пеню у звязку з порушенням строків виконання доручення на переказ коштів в сумі 24124,98 грн., відсотки за користування коштами в сумі 19415,65 грн., інфляційні втрати в сумі 498,47 грн., а також три проценти річних в сумі 1941,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18.03.15 року позивачка уклала в установі відповідача договір №9141175, за умовами якого відкрила поточний рахунок у доларах США для зарахування коштів від органів державної виконавчої служби. Протягом травня-липня 2015 року вона неодноразово зверталася до відповідача із запитами про поступлення коштів на її рахунок, проте лише 07 липня 2015 року кошти в сумі 502603,69 грн. було зараховано на її поточний рахунок, у той час як з усної інформації відділу ДВС Печерського районного управління юстиції позивачці відомо, що кошти перераховані 17 травня 2015 року. З підстав, встановлених ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», позивачка просила суд стягнути з відповідача пеню у звязку з порушенням строків переказу коштів, з підстав, встановлених у ч.1 ст.1061 ЦК України стягнути проценти за користування коштами, на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних, за період з 20.05.15 року по 07.07.15 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не зявилися. Від позивачки ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Під час розгляду справи позивачкою подавалась заява про уточнення позовних вимог, у якій вона просила замість вимоги про визнання дій відповідача по обслуговуванню поточного рахунку протиправними визнати дії відповідача порушенням права приватної власності позивача, порушенням прав споживача.

Ухвалою суду від 15.03.2016 року проведено заміну відповідача з публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (надалі ПАТ «Сбербанк»), у звязку із зміною під час розгляду справи назви юридичної особи.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання, яке призначене на 15.03.2016 року, не зявилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у відсутності представника відповідача. Представник відповідача ОСОБА_5 направила до суду письмові пояснення з яких вбачається, що вимоги позовної заяви відповідач не визнає в повному обсязі та вказує, що 18.03.15 року позивачка ОСОБА_3 шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та договору №1175/980/Р уклала з ПАТ «Сбербанк» договір на відкриття та обслуговування поточного мультивалютного рахунку. 29.05.15 року до відповідача надійшли кошти в сумі 23344,48 доларів США, що підлягали зарахуванню на рахунок ОСОБА_3 У відповідному електронному повідомленні інформація про платіж була викладена незрозуміло, що позбавляло відповідача можливості ідентифікувати платіж. Тому, керуючись вимогами ст.12 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а також внутрішнім Порядком проведення розслідувань за сумами в іноземній валюті, ПАТ «Сбербанк» як агент валютного контролю зарахував кошти, що надійшли, на транзитний рахунок до вияснення призначення платежу. Одночасно відповідач звернувся до позивача з пропозицією надати інформацію щодо призначення платежу, яка була отримана від ОСОБА_4 02.07.2015 року. Після перевірки операції в порядку валютного контролю, яка згідно з внутрішнім Порядком не може перевищувати двох місяців, 07.07.2015 року кошти було зараховано на рахунок ОСОБА_3 При цьому, відповідно до постанови правління Національного Банку України №365 від 16.09.13 року, зарахування такого надходження на поточний рахунок ОСОБА_3 в іноземній валюті заборонене, у звязку з чим кошти було зараховано у валюті українська гривня по існуючому міжбанківському курсу обміну. У письмових поясненнях представник відповідача зазначила, що відсутні підстави для застосування пені у розмірі 0,01 процента від суми за кожний день прострочення, встановлені ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки укладеним з ОСОБА_3 договором, який є публічним, було передбачено пеню у розмірі 0,001 процента за кожний день прострочення. Крім того, умовами договору було передбачено нульову ставку процентів на залишок коштів на поточному рахунку, у звязку з чим підстави для стягнення процентів відсутні. Порушення грошового зобовязання, на думку представника відповідача, ПАТ «Сбербанк» не допускав, у звязку з чим відсутні підстави для застосування відповідальності, встановленої ст.625 ЦК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Києві до суду не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази, подані сторонами та наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтями 1067, 1068 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що 18 березня 2015 року ОСОБА_3 подала до відповідача заяву та уклала договір №1175/980/Р на відкриття та обслуговування поточного мультивалютного рахунку, за умовами якого прийняла Умови банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16.01.12 року (з наступними змінами). Як вбачається з п.2 договору №1175/980/Р від 18.03.15 року, підписанням цього договору ОСОБА_3 виразила своє повне і безумовне прийняття публічної пропозиції банка укласти договір щодо банківського обслуговування на умовах, що встановлені банком в Умовах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджених правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16.01.12 року (з наступними змінами), які є невідємною частиною цього договору та розміщені на сайті банку.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Києві перебував виконавчий лист Кузнецовського міського суду Рівненської області про стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_3 23344,48 доларів США.

Як вбачається із зведеного меморіального ордера від 29.05.15 року, відділом ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Києві виконано переказ коштів в сумі 23344,48 доларів США з використанням засобів телекомунікаційного звязку (SWIFT).

З дослідженого судом SWIFT - повідомлення, наданого представником відповідача, судом встановлено, що вищезазначені кошти надійшли до відповідача 29 травня 2015 року.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується представником відповідача, кошти в сумі 502603,69 грн. відповідачем зараховані на поточний рахунок ОСОБА_3 №41175 лише 07.07.2015 року.

Відповідно до п.1.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дата валютування це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи. Пунктом 1.24 вищезазначеної норми передбачено, що переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Статтею 8 вищезазначеного Закону передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Пунктом 7.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.03 року (з наступними змінами) передбачено, що на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів зараховуються, крім іншого, валюта, перерахована за рішенням суду.

Статтею 2 Декрету Кабінету міністрів України №15-93 від 19.02.93 року (з наступними змінами) «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Статтею 12 вищезазначеного Декрету передбачено, що валютні операції за участю резидентів і нерезидентів підлягають валютному контролю. Органи, що здійснюють валютний контроль, мають право вимагати і одержувати від резидентів і нерезидентів повну інформацію про здійснення ними валютних операцій, стан банківських рахунків в іноземній валюті у межах повноважень, визначених статтею 13 цього Декрету.

Частиною 2 статті 13 Декрету встановлено, що уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв'язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи.

Пунктом 4.1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Національного банку України №216 від 28.07.08 року передбачено, що уповноважений банк зараховує кошти в іноземній валюті на рахунки банку та бенефіціарів на підставі отриманих повідомлень, у яких обов'язково зазначені: для бенефіціарів фізичних осіб, які не здійснюють підприємницької діяльності та яким в уповноваженому банку відкрито рахунок, - прізвище, ім'я та номер рахунку.

Пунктом 4.2 вищезазначеного Положення передбачено підстави для зарахування коштів в іноземній валюті на рахунок кредитових сум до з'ясування. Так, уповноважений банк бенефіціара зараховує кошти в іноземній валюті на рахунок кредитових сум до з'ясування, якщо в отриманому ним повідомленні не зазначені найменування або прізвище та ім'я, та/або номер рахунку (для юридичної особи або підприємця) або прізвище та/або ім'я, та/або номер рахунку (для фізичної особи, якій відкрито рахунок в уповноваженому банку), або прізвище та/або ім'я, та/або номер паспорта або документа, що його замінює (для фізичної особи, якій не відкрито рахунок в уповноваженому банку). Уповноважений банк зараховує кошти в іноземній валюті на рахунок бенефіціара після з'ясування ним відсутніх/неточних реквізитів у повідомленні в порядку та в строки, визначені внутрішніми положеннями уповноваженого банку. У разі неможливості встановлення бенефіціара уповноважений банк повертає ці кошти платникові.

Представником відповідача суду надано Порядок проведення в АТ «Сбербанк Росії» розслідувань за сумами в іноземній валюті до зясування, затверджений правлінням 31.08.12 року Пунктом 4.2.1 цього Порядку передбачено, що на рахунку 3720 «кредитові суми до зясування» обліковуються суми, які на момент поступлення не можуть бути зараховані на відповідні рахунки за призначенням та (або) у звязку з відсутністю необхідних реквізитів у документі. Згідно з п.4.2.2 Порядку, на той же рахунок зараховуються суми, отримані на користь фізичних осіб, якщо у призначенні платежу зазначено: дивіденди; купівля/продаж корпоративних прав, нерухомості, купівля/продаж цінних паперів; страхові виплати; оплата за товар чи послуги; кредит (за відсутності реєстраційного свідоцтва Національного банку); без призначення платежу; оплата по контракту. При цьому, як встановлено у п.4.2.2.6 Порядку, якщо протягом двох місяців не отримано додаткової інформації по даному платежу, платіжне доручення підлягає поверненню по системі SWIFT згідно з вимогами банка кореспондента.

Дослідженням наданого представником відповідача та позивачем платіжного документа SWIFT-повідомлення про надходження до ПАТ «Сбербанк» коштів з відділу ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Києві для зарахування на рахунок ОСОБА_3 встановлено, що повідомлення має усі реквізити, наявність яких п.4.1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Національного банку України №216 від 28.07.08 року передбачена як підстава для зарахування коштів в іноземній валюті на рахунки банку та бенефіціарів - фізичних осіб, які не здійснюють підприємницької діяльності та яким в уповноваженому банку відкрито рахунок, - прізвище, ім'я та номер рахунку.

Крім того, з дослідженого судом SWIFT-повідомлення вбачається, що будь-які умови, встановлені п.4.2.2 Порядку проведення в АТ «Сбербанк Росії» розслідувань за сумами в іноземній валюті до зясування, затвердженим правлінням 31.08.12 року, для зарахування на рахунок відповідача «кредитні суми до зясування» коштів, що надійшли для зарахування на рахунок ОСОБА_3, були відсутні, оскільки заповнена графа «призначення платежу» не містить жодного з встановлених цим пунктом випадків.

Суду не надано будь-яких доказів у підтвердження звернення ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_3 за уточненням даного платежу та ненадання позивачем таких даних на вимогу відповідача у період з 29.05.2015 року до 07.07.2015 року.

Порядком проведення в АТ «Сбербанк Росії» розслідувань за сумами в іноземній валюті до зясування, затвердженим правлінням 31.08.12 року, встановлено процедуру розслідування за сумами в іноземній валюті до вияснення та обовязки відповідальних за організацію валютного контролю працівників банку. Будь-яких документів у підтвердження додержання цієї процедури відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги вищезазначених нормативних актів, суд прийшов до висновку про недоведеність відповідачем наявності підстав для зарахування коштів, що надійшли 29.05.15 року до ПАТ «Сбербанк» для зарахування на поточний рахунок ОСОБА_3, на рахунок «кредитні суми до зясування».

Пунктом 4.5 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Національного банку України №216 від 28.07.08 року передбачено, що уповноважений банк бенефіціара в разі отримання повідомлення з усіма заповненими реквізитами зараховує кошти в іноземній валюті на розподільчий рахунок юридичної особи або підприємця, або на поточний рахунок фізичної особи, або на транзитний рахунок банку, якщо фізична особа не має рахунку в уповноваженому банку. Зарахування коштів в іноземній валюті здійснюється уповноваженим банком бенефіціара відповідно до дати валютування, зазначеної в повідомленні, або не пізніше дня, наступного за днем отримання уповноваженим банком виписки з кореспондентського рахунку від банку-кореспондента з урахуванням у ній цього переказу на користь бенефіціара. Виплата коштів фізичним особам здійснюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок здійснення переказів іноземної валюти на користь фізичних осіб.

Відповідно до п.1.3.1.1 Розділу ІІ Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16.01.12 року (з наступними змінами), які є невідємною частиною укладеного сторонами договору банківського рахунку, банк зобовязується забезпечувати своєчасне зарахування коштів, що надійшли на поточний рахунок, відповідно до законодавства та цих Умов.

Таким чином, з урахуванням встановленого ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» строку виконання міжбанківського переказу коштів (до трьох операційних днів), положення ст.1068 ЦК України та 4.5 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою Національного банку України №216 від 28.07.08 року, суд прийшов до висновку, що грошові кошти, відправлені 26.05.15 року відділом ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Києві відповідачу для зарахування на рахунок ОСОБА_3, повинні були надійти на його рахунок не пізніше 29.05.2015 року.

З огляду на те, що, як встановлено судом, дані кошти надійшли на рахунок ОСОБА_3 07.07.2015 року, суд прийшов до висновку про допущення відповідачем несвоєчасного зарахування цих коштів.

Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності.

Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов договору банківського рахунку в частині своєчасного зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_3, які надійшли з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м.Києві, прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання таких дій відповідача порушенням права приватної власності позивача.

Статтею 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Судом встановлено, що укладеним між позивачем і відповідачем договором передбачено інший розмір пені. Так, відповідно до п.6.13 Розділу І Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16.01.12 року (з наступними змінами), за несвоєчасне зарахування на рахунок сум коштів, які належать клієнту, банк сплачує клієнту пеню у розмірі 0,001 відсотків від суми несвоєчасно переказаних коштів за кожний день прострочення, але не більше 0,01 відсотка від суми переказу.

Отже, оскільки укладеним між сторонами договором передбачений інший розмір пені у звязку з несвоєчасним зарахуванням коштів, ніж передбачений ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», застосуванню підлягає розмір пені, встановлений договором між сторонами 0,001 відсотків від суми несвоєчасно переказаних коштів за кожний день прострочення, але не більше 0,01 відсотка від суми переказу.

Період прострочення складає 39 днів (з 29.05.15 року по 06.07.15 року включно), сума прострочення 502603,69 грн.

Таким чином, пеня, що підлягає стягненню з відповідача у звязку з несвоєчасним зарахуванням коштів на рахунок позивача, складає: 502603,69 грн. * 0,001 %/день * 39 днів = 196,02 грн.

При цьому суд вважає неспроможними наведені у письмових поясненнях ОСОБА_3 доводи про те, що встановлений у договорі розмір пені є несправедливими умовами у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на положення ст.627 ЦК України. Вимоги про визнання укладеного договору банківського рахунку у цій частині недійсним позивач не заявляв. Доводи позивача про те, що встановлена договором відповідальність у 1000 разів менша за встановлену законом, не відповідають дійсності, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання дій відповідача порушенням прав споживача.

Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Судом встановлено, що питання сплати процентів на залишок коштів на рахунку укладеним позивачем з відповідачем договором визначено. Так, згідно з п.1.2.10 Розділу ІІ Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16.01.12 року (з наступними змінами), за користування коштами, що розміщені на поточному рахунку, банк нараховує та сплачує проценти, розмір яких визначається в тарифах на розрахунково-касове обслуговування.

Чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами тарифами, затвердженими відповідачем, які розміщені у вільному доступі на сайті відповідача у мережі Інтернет, встановлено нульовий розмір процентів на залишок коштів на рахунку.

При цьому суд враховує, що норми ст.1061 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування наявності підстав для нарахування процентів на залишок коштів на рахунку у розмірі облікової ставки НБУ, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки регулює питання нарахування і виплати процентів на банківський вклад, в той час як між сторонами укладено договір банківського рахунку.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період від надходження і до зарахування коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.4.3.1 Розділу І Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16.01.12 року (з наступними змінами) відповідач взяв на себе зобовязання забезпечити своєчасне зарахування коштів, що надійшли на рахунок клієнта, відповідно до умов законодавства, цих Умов та відповідного договору, і, як встановлено судом, дане зобовязання порушив. Вищезазначене зобовязання відповідача як обовязок зарахувати на рахунок позивача певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) є грошовим.

За встановлених судом обставин, ПАТ «Сбербанк» порушив грошове зобовязання перед ОСОБА_3, зарахувавши на її рахунок кошти 07.07.2015 року, за наявності підстав для виконання такого зарахування 29.05.2015 року.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають нарахуванню позивачу як інфляційні втрати у звязку з порушенням відповідачем грошового зобовязання, суд враховує індекс інфляції за травень та червень 2015 року, який склав відповідно 102,2 % та 100,4 %, а також відємне значення приросту інфляції за липень 2015 року, бере до уваги валюту та суму простроченого грошового зобовязання 502603,69 грн., а також період прострочення.

Так, за період з 29.05.15 р. по 31.05.15 р. (3 дні) інфляційні втрати складають: 502603,69 грн. * 2,2 %/100 % * 3 дні / 31 день = 1070,06 грн.

Інфляційні втрати за 30 днів червня 2015 року складають: 502603,69 грн. * 0,4 % = 2010,41 грн.

Таким чином, інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають: 1070,06 грн. + 2010,41 грн. = 3080,47 грн.

При цьому суд вважає невірним наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат у звязку з арифметичними помилками, невірною формулою для розрахунку та невірною кількістю днів прострочення, використаних для розрахунку.

Договором, укладеним між сторонами, інший розмір процентів у звязку з простроченням виконання Банком грошового зобовязання, не передбачений, а тому застосуванню підлягає встановлений у ст.625 ЦК України розмір процентів.

Три проценти річних за період прострочення - з 29.05.15 р. по 06.07.15 р. включно (39 днів) складають: 502603,69 грн. * 3 % / 100 % * 39 днів / 365 днів = 1611,09 грн.

При цьому суд вважає невірним наведений у позовній заяві розрахунок трьох процентів річних у звязку з невірною кількістю днів прострочення, використаних для розрахунку.

Таким чином, з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню: пеня у розмірі 196,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 3080,47 грн., а також три проценти річних у розмірі 1611,09 грн., а всього 4887,58 грн.

Судові витрати слід покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.1, 8, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 526, 625, 1068, 1073 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії публічного акціонерного товариства «Сбербанк» щодо несвоєчасного зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_3, які надійшли з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м.Києві, порушенням права приватної власності позивача.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на користь ОСОБА_3 пеню у звязку з несвоєчасним зарахуванням коштів на поточний рахунок в сумі 196 (сто девяносто шість) грн. 02 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у звязку з несвоєчасним зарахуванням коштів на поточний рахунок в сумі 3080(три тисячі вісімдесят) грн. 47 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на користь ОСОБА_3 три проценти річних у звязку з несвоєчасним зарахуванням коштів на поточний рахунок в сумі 1611 (одна тисяча шістсот одинадцять) грн. 09 коп.

В решті вимог відмовити у звязку з безпідставністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в дохід держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий