У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Острозького районного суду від 23 грудня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Острозького районного суду від 26 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, до Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області та ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації", про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 25 від 10 травня 2011 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2011 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, звернулися в суд з позовом до Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області та ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - КП „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації", про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 25 від 10 травня 2011 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2011 року.

Рішенням Острозького районного суду від 26 червня 2013 року позов задоволено.

Визнано протиправним рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 25 від 10 травня 2011 року „Про оформлення права приватної власності на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1 Рівненської області, видане 21 липня 2011 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради на ім'я ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року рішення Острозького районного суду від 26 червня 2013 року залишено без змін.

Судові рішення у справі набрали законної сили.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із черговою заявою про перегляд рішення Острозького районного суду від 26 червня 2013 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, до Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області та ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації", про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 25 від 10 травня 2011 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2011 року, у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Острозького районного суду від 23 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Острозького районного суду від 26 червня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що суддя місцевого суду безпідставно відхилила її заяви про відвід та подані нею докази і доводи. В ході досудового слідства у кримінальній справі було встановлено, що: ОСОБА_5 в січні 1972 року у виділенні земельної ділянки під будівництво було відмовлено; також йому було відмовлено у відкритті погосподарського номеру - тому довідка № 164 від 16 червня 1972 року, видана згідно із рішенням виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради від 9 червня 1972 року про виділення погосподарського номеру 762, є довідкою, що містить інформацію, яка не відповідає дійсності; позивачці ОСОБА_2 у 1973 році у виділенні земельної ділянки під будівництво також було відмовлено.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що при ухваленні рішення від 26 червня 2013 року суд виходив з того, що забудовником будинку був ОСОБА_5 та що підстав для визнання за нею права власності на ? частину будинку немає.

З огляду на те, що в ухвалі місцевого суду встановлено, що ОСОБА_5 не отримав земельну ділянку під забудову у порядку, визначеному чинним законодавством, що рішення про надання дозволу на забудову конкретної земельної ділянки не було прийнято, що план забудови не було оформлено та узгоджено з районним архітектором, що свідоцтво під забудову не було оформлено та видано у порядку, встановленому чинним законодавством, є цілком очевидним те, що ОСОБА_5 не був забудовником ані будинку в цілому, ані ? його частини.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її скасувати і постановити у справі нову ухвалу про задоволення її заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Виходячи з ч. 2 цієї статті, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Проте таких обставин у даній справі не встановлено.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснив, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Відповідно до п. 8 згаданої постанови завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами (пункт 2 частини другої статті 361 ЦПК) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

У випадках коли відносно особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, провадження у кримінальній справі в силу закону не може бути закінчено постановленням вироку (у зв'язку із закінченням строків давності, внаслідок акта амністії, помилування, недосягнення віку кримінальної відповідальності, у зв'язку зі смертю) на підтвердження наявності вказаних обставин суд може врахувати постанову органів дізнання та досудового слідства, а також постанову суду про закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у статті 7-1 Кримінально-процесуального кодексу України, прийнятих за результатами проведеного в порядку кримінального судочинства розслідування за умови визнання їх істотною для справи обставиною відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК.

З постанови слідчого СВ Острозького МВ УМВС України в Рівненській області від 3 листопада 2014 року, винесеній у тому самому кримінальному провадженні, що й ухвала Острозького районного суду від 7 липня 2015 року (на яку заявниця ОСОБА_1 покликається у своїй заяві від 18 серпня 2015 року (а. с. 80-81 т. 2)), вбачається, що оригінали документів щодо забудови земельної ділянки на ім'я ОСОБА_6 знаходяться у відділі архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства Острозької РДА, що свідчить про здійснення ОСОБА_6 будівництва спірного житлового будинку за погодженням з органами районної архітектури та про добросовісність його дій.

Органами місцевої влади законність користування та забудови ОСОБА_6 земельної ділянки в АДРЕСА_1 під сумнів не поставлено та в судовому порядку не оспорено.

Зі справи видно, що судом першої інстанції на підставі показань свідків та наданих сторонами письмових доказів встановлено, що спірне будинковолодіння (житловий будинок та господарські споруди) були збудовані ОСОБА_5 і ОСОБА_2 в період їхнього шлюбу. Подані позивачами свідоцтво про забудову садиби, видане виконкомом Острозької районної ради депутатів трудящих; план забудови земельної в с. Вельбівно, виданий ОСОБА_5 12 липня 1972 року виконкомом Острозької районної ради депутатів трудящих тощо відповідають фактичним обставинам справи, що були встановленні судом, а також записам у погосподарських книгах сільської ради.

Судом з'ясовано, що заявниця ОСОБА_1 участі у будівництві спірного житлового будинку не брала, до числа спадкоємців ОСОБА_6 не відноситься, передбачених законодавством підстав для оформлення права власності на частину спірного будинку на своє ім'я суду не подала. Згідно з даними Вельбівненської сільської ради ОСОБА_1 у спірному житловому будинку не зареєстрована та не проживає з 2006 року, зареєстрована і проживає у АДРЕСА_2 (а. с. 271-274 т. 1).

Тому з урахуванням усього викладеного вище колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд цілком обґрунтовано відмовив заявнику у перегляді рішення Острозького районного суду від 26 червня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки наведені ОСОБА_1 у заяві від 18 серпня 2015 року факти не можуть бути визнані істотними для справи згідно з пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК та не могли вплинути на висновки суду при ухваленні судових рішень від 26 червня 2013 року та 24 вересня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 361, 363, 365 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Острозького районного суду від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: