Провадження по справі № 2/752/87/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа» про захист трудових прав,-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа» про захист трудових прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.08.2013 року він був прийнятий на постійну роботу на посаду менеджера виставкових заходів ТОВ «Роял Гранд Медіа», відповідно до Наказу № 18К.

19.11.2013 року його було звільнено з займаної посади згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки його звільнено з роботи у період тимчасової непрацездатності, тому що з 19.11.2013 року по 26.11.2013 року включно, він перебував на лікарняному. Крім того, документи покладені в основу Наказу № 24 К від 19.11.2013 року йому для ознайомлення не надавалися, від нього не відбиралися ні письмові, ні усні пояснення з викладених обставин, а 18.11.2013 року він не отримував жодних зауважень з приводу дотримання трудової дисципліни.

Також зазначив, що при звільненні його з займаної посади відповідачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме при прийнятті на роботу відповідач пообіцяв позивачу, що його посадовий оклад буде становити 4000, 00 грн., водночас за час роботи позивач отримував заробітну плату у меншому від погодженого розмірі. Крім того, відповідачем не нараховано та не проведено виплату допомоги по листкам непрацездатності.

Додатково просив врахувати, що незаконні дії зі сторони відповідача призвели до його моральних страждань, зокрема внаслідок зазначення в трудовій книжці причини звільнення за ч. 4 ст. 40 КЗпП України, він не може знайти нормальної роботи, оскільки зазначена причина звільнення викликає природну насторогу у потенційного роботодавця.

За час перебування справи в провадженні суду позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги. Згідно останньої наявної в матеріалах справи заяви про збільшення позовних вимог від 14.12.2015 року, позивач просив суд скасувати Наказ № 24К від 19.11.2013 року про звільнення за прогул, змінити дату та підстави звільнення з посади менеджера виставкових заходів ТОВ «Роял Гранд Медіа», зазначивши про звільнення із займаної посади за власним бажанням з 26.11.2013 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 1893,47 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі у сумі 426,07 грн., нарахованій, але не виплаченій в повному обсязі премії за серпень 2013 року у сумі 190,00 грн., заборгованості з оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності у сумі 1 004, 56 грн., заборгованості з виплаченої не в повній мірі компенсації за 8 днів невикористаної відпустки у сумі 272, 84 грн., стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який за період з 27.11.2013 року по 14.12.2015 року становить 51 546, 24 грн., а також моральну шкоду в розмірі 7000, 00 грн.

20.01.2016 року справу прийнято в провадження судді Антонової Н.В.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14.12.2015 року, а також зазначив, що не заперечує, якщо судом буде здійснено розрахунок сум належних позивачу за затримку розрахунку при звільненні по дату винесення судом рішення у справі. Додатково зазначив, що просить суд критично віднестися до доказів наданих стороною відповідача на підтвердження відсутності позивача на робочому місці понад 3 години, зокрема до доповідної записки Волкової Ж.В. від 18.11.2013 року, оскільки згідно журналу обліку відвідувань ТОВ «Роял Гранд Медіа» остання була відсутня на роботі 18.11.2013 року. Крім того, просив врахувати, що звільнення позивача відбулося в період його тимчасової непрацездатності, а отже наказ № 24К є незаконним та підлягає скасуванню, а позивача має бути звільнено згідно поданої ним заяви за власним бажанням з 26.11.2013 року. Просив врахувати, що на думку сторони позивача, відповідачем було допущено математичну помилку при розрахунку посадового окладу позивача, та останній повинен становити не менше 2210, 53 грн., у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі, відповідачем не доплачено премію за серпень 2013 року у сумі 190 грн., не виплачено компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки та допомогу згідно поданих листків тимчасової непрацездатності. Також відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представники відповідача Ткаченко Я.К. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, зазначила, що розмір посадового окладу позивача, а саме те, що він складає 2000, 00 грн., зазначено в особовій картці ОСОБА_1, крім того на підтвердження виплати позивачу заробітної плати за кожен місяць його роботи, а також компенсації за невикористану відпустку, стороною відповідача надано платіжні доручення. Додатково зазначила, що звільнення позивача з займаної посади відбулося у відповідності до законодавства, враховуючи, що позивач 18.11.2013 року був відсутній на робочому місці сумарно 3 години 15 хвилин, більше того у своїй позовній заяві позивач стверджує, що о 17 годині 15 хвилин 18.11.2013 року він покинув робоче місце та викликав міліцію. Що стосується лікарняного листа позивача відкритого 19.11.2013 року, то позивач не повідомив роботодавця про свою тимчасову непрацездатність, а тому вказане не могло бути прийнято до уваги при його звільненні.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що згідно Наказу № 18К від 05.08.2013 року, ОСОБА_1 було прийнято на постійну роботу на повний робочий день до відділу продаж на посаду менеджер (управитель) виставкових заходів з окладом згідно штатного розкладу (а.с. 10, том 1)

Наказом № 24К від 19.11.2013 року, ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера виставкових заходів за прогул без поважних причин, що мав місце 18.11.2013 року (п.4 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 11, том 1).

Згідно вказаного Наказу 18.11.2013 року ОСОБА_1 - менеджер виставкових заходів був відсутній на роботі без поважних причин протягом робочого дня сумарно 3 години 15 хвилин, а також в період перебування на робочому місці з 11.20 до 11.45, що сумарно складає 35 хвилин, спав. Будь-які документи на спростування та письмові пояснення з приводу відсутності на роботі надати відмовився, про що складено відповідні акти. Додатками до вказаного Наказу зазначено доповідну записку комерційного директора Волкової Ж.В., акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі.

Згідно доповідної записки комерційного директора Волкової Ж.В. від 18.11.2013 року, 18.11.2013 року ОСОБА_1 спізнився на роботу на 1 годину, фактично прийшов на роботу о 10.00 год. Протягом робочого дня неодноразово самовільно, без відповідного дозволу або будь-якого повідомлення, залишав роботу і був відсутній на роботі з 10.45 до 11.00; з 12.15 до 13.00; с 14.30 до 15.45. (а.с. 50, том 1).

Згідно Акту про відсутність менеджера виставкових заходів ОСОБА_1, 18.11.2013 року менеджер виставкових заходів ОСОБА_1 протягом робочого дня неодноразово самовільно, без відповідного дозволу залишав роботу і був відсутній на роботі в період з 09.00 до 10.00; с 10.45 до 11.00; с. 12.15 до 13.00; с 14.30 до 15.45, що сумарно складає 3 години 15 хвилин. Також в період знаходження на робочому місці з 11.20 до 11.45, що сумарно складає 35 хвилин, спав (а.с. 51, том 1).

Згідно Акту про відмову робітника ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі від 18.11.2013 року, складеного Генеральним директором Іванченко В.П., комерційним директором Волковою Ж.В., в присутності менеджерів виставкових заходів Волкова Є.В. і ОСОБА_10, 18.11.2013 року о 17.00 в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. М. Закревського, 93-А, офіс 245 менеджеру виставкових заходів ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення щодо відсутності його на роботі 18.11.2013 року в період з 09:00 до 10:00, з 10:45 до 11:00, з 12:15 до 13:00, з 14:30 до 15:45, а також пояснення чому ОСОБА_1 в період знаходження на робочому місці з 11:20 до 11:45 спав (а.с. 104, том 1).

Згідно Розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку затверджених Наказом № 15 Генерального директора ТОВ «Роял Гранд Медіа» від 16.04.2013 року на підприємстві встановлено п'ятиденний тиждень з початком роботи о 09:00 і закінченням роботи о 18:00, перерва для харчування і відпочинку з 13.00 до 14.00 години (а.с. 52-55, том 1).

Разом з тим, стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що позивач був належним чином ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якими встановлено робочий графік працівників.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо, що робочий день розпочинається саме о 09:00, закінчується о 18:00 годині, а обідня перерва триває з 13:00 до 14:00 години.

Крім того, суд критично оцінює документи, що стали підставою для видачі Наказу № 24К від 19.11.2013 року, а саме Доповідну записку комерційного директора Волкової Ж.В. від 18.11.2013 року, Акт від 18.11.2013 року про відсутність ОСОБА_1 на роботі, Акт про відмову робітника ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі від 18.11.2013 року, оскільки згідно Журналу обліку відвідувань 18.11.2013 року Волкова Ж.В. була відсутня на роботі (а.с. 105, том 1).

Також, як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що його було звільнено в період тимчасової непрацездатності.

Як вбачається з листка непрацездатності Серія АГА № 932499, з 19.11.2013 року по 26.11.2013 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, «стати до роботи 27.11.2015 року».

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Посилання представника відповідача на те, що відповідачу на момент звільнення позивача з займаної посади не було відомо, що останній перебуває на лікарняному, не спростовують того, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з займаної посади.

Таким чином, оскільки судом встановлено істотні порушення законодавства при видачі Наказу № 24К про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин, позовні вимоги в частині скасування вказаного наказу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалося стороною відповідача в ході її розгляду, 26.11.2013 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про розірвання трудових відносин за власним, яку отримано уповноваженою особою ТОВ «Роял Гранд Медіа» 27.11.2013 року (а.с. 16, том 1).

Зважаючи на те, що Наказ № 24К від 19.11.2013 року є таким, що підлягає скасуванню, а також зважаючи на те, що позивачем було подано відповідачу заяву про звільнення його за власним бажаннями, позовні вимоги в частині зміни дати та підстави звільнення позивача з займаної посади підлягають задоволенню частково, а саме шляхом видачі відповідачем нового наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера виставкових заходів з 27.11.2013 року, оскільки з 19.11.2013 року по 26.11.2013 року включно, ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Водночас, позивач посилається на те, що його має бути звільнено з посади відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з тим, що відповідачем перед його звільненням було змінено істотні умови праці, а саме відключено його робочий комп'ютер від сервера, де знаходиться загальна інформація про клієнтів, з якою від працював, та, взагалі, відключено від електромережі його робочий комп'ютер з подальшим вилученням його з робочого місця.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено, що дії відповідача, які стосувалися робочого місця позивача мали стійкий, а не виключний характер, з огляду на, що наявні підстави для звільнення позивача за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, суд має зазначити наступне.

Згідно особової картки ОСОБА_1 05.08.2013 року його було прийнято на посаду менеджера у відділ збуту ТОВ «Роял Гранд Медіа» з посадовим окладом 2000, 00 грн. (а.с. 62-63, том 1).

Згідно штатного розкладу ТОВ «Роял Гранд Медіа», який затверджено Наказом № 12К від 01.06.2013 року, у відділі збуту ТОВ «Роял Гранд Медіа» передбачено 2,5 штатні одиниці менеджера (управителя) виставкових заходів з посадовим окладом 2000,00 грн., місячний фонд заробітної плати відділу складає 5000,00 грн. (а.с. 64, том 1).

Стороною позивача згідно уточнених позовних заяв, а також в поясненнях наданих в судовому засіданні, оспорювався розмір посадового окладу позивача, а саме те, що він складає 2000,00 грн. Як на підставу заперечень проти відомостей наданих суду представником відповідача, сторона позивача посилалася на те, що згідно Наказу № 18К від 05.08.2013 року позивача було прийнято до відділу продажу, а не до відділу збуту, а тому суд при визначенні посадового окладу позивача має виходити з фактичної виплати позивачеві заробітної плати, що математично становить оклад за повний відпрацьований місяць у розмірі 2210,53 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання сторони позивача не те, що позивача було переведено з відділу продажу ТОВ «Роял Гранд Медіа», до відділу збуту зі зміною посадового окладу, оскільки вказане жодним чином не обгрунтоване належними та допустимими доказами, а зі штатного розкладу відповідача, вбачається, що відділ продажу, як такий не створювався.

Крім того, як вбачається платіжних доручень (а.с. 72- 75, том 1), на момент звільнення позивача йому було в повному обсязі виплаченого належну йому заробітну плату за серпень-листопад 2013 року, нараховану згідно розрахунково-платіжних відомостей працівника (а.с. 21-24, том 1).

Що стосується посилань сторони позивача на те, що позивачу було нараховано, але не виплачено в повному обсязі премію за серпень 2013 року у сумі 190 гривень, то суд має зазначити, що заробітна плата, в тому числі премія є оподатковуваним доходом, який сплачує роботодавець замість працівника, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем не в повному обсязі виплачено позивачу премію за серпень 2013 року.

Стосовно наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по оплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 1 004, 56 грн., суд має зазначити наступне.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до листка непрацездатності Серія АГА № 932394, був тимчасово непрацездатним з 14 по 15 листопада 2013 року, що в сукупності становить 2 робочих дня.

Також, відповідно до листка непрацездатності Серія АГА № 932499, ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним з 19.11.2013 року по 26.11.2013 року, що в сукупності становить 6 робочих днів.

Факти непрацездатності позивача з 14 по 15 листопада 2013 року та з 19 по 26 листопада 2013 року стороною відповідача не оспорювалися.

Таким чином, зважаючи, на те, що судом встановлено наявність підстав для звільнення позивача з посади менеджера виставкових заходів ТОВ «Роял Гранд Медіа» з 27.11.2013 року, відповідач мав виплатити позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності загалом за 8 днів тимчасової непрацездатності.

Разом з тим, як вбачається з розрахунково-платіжної відомості працівника за листопад 2013 року (а.с. 24, том 1), а також платіжного доручення № 748 від 18.11.2013 року (а.с. 72, том 1), відповідачем було виплачено в листопаді 2013 року позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що стороною відповідача не доведено виплату позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності, хоча б за 2 дні тимчасової непрацездатності (14-15 листопада 2013 року), суд приходить до висновку, що позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню частково, враховуючи, що один день тимчасової непрацездатності ОСОБА_1, виходячи з його доходу, становить 90,91 грн. (4000 грн. (дохід за вересень-жовтень 2013 року) : 44 (кількість робочих днів за вказані місяці)), з огляду на, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 727,28 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача заборгованості з виплаченої не в повній мірі компенсації за 8 днів невикористаної відпустки в розмірі 272,84 грн., суд зазначає наступне.

Враховуючи, що позивача мало бути звільнено відповідачем з займаної посади 27.11.2013 року, а також за період роботи позивач не скористався правом взяти відпустку, станом на 27.11.2013 року позивач мав право на 8 днів відпустки.

Компенсація одного дня невикористаної відпустки позивача становить 65,57 грн. (4000 грн. (дохід за вересень-жовтень 2013 року) : 61 (кількість календарних днів за вказані місяці)).

Стороною позивача не оспорювалося, що відповідачем було компенсовано позивачу 307,69 грн. компенсації не невикористану відпустку, що також підтверджується платіжним дорученням № 748 від 18.11.2013 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було недоплачено позивачу 216, 87 грн. ((8*65,57 грн.) - 307,69 грн.) компенсації за невикористані дні відпустки.

Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З системного аналізу даних норм вбачається, що право на отримання середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні виникає у працівника за наявності складу порушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вини роботодавця у затримці розрахунку при його звільненні. При цьому, вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо.

З урахуванням встановленої судом незаконності звільнення позивача з займаної посади, згідно Наказу № 24К від 19.11.2013 року, а також проведення відповідачем неповного розрахунку з позивачем при звільненні, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні є обґрунтованими.

Враховуючи, що 27.11.2013 року позивач не працював, остаточний розрахунок з ним мав бути проведений не пізніше 28.11.2013 року.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., про те, що обчислення середньої заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14.12.2015 року, відповідно до якої представник позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2013 року по 14 грудня 2015 року.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 90,91 грн. (4000 грн. : 44 (кількість робочих днів за вказані місяці), з 29 листопада 2013 року по 01 березня 2016 року затримка розрахунку при звільненні становить 563 робочі дні, тому виплаті підлягає 51 182, 33 грн.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що незаконні дії з боку відповідача призвели до втрати ним спокою, крім того, він не може знайти нормальної роботи, адже в його трудовій книжці зазначена причина звільнення, яка викликає природню насторогу в потенційного роботодавця, йому стало важко оплачувати своє навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме причина звільнення, зазначена в його трудовій книжці ТОВ «Роял Гранд Медіа», перешкоджає його влаштуванню на нову роботу, що йому було відмовлено в прийнятті на роботу, а також не надано доказів на підтвердження інших обставин покладених в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди.

Також, на підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 750,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 38,116, 177, 237-1 Кодексу Законів про працю України, ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-11, 60, 208, 210, 212, 213-215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа» про захист трудових прав- задовольнити частково.

Скасувати наказ №24К виданий 19 листопада 2013 року Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера виставкових заходів на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера виставкових заходів на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 27 листопада 2013 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа»(, місцезнаходження м. Київ, вул. Миколи Закревського, 93-А, офіс 245) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, і.п.н. НОМЕР_1, проживає за адресою АДРЕСА_1) заборгованість у вигляді недоплаченої суми компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 216,87 грн., заборгованість з оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 727, 28 грн, середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні в розмірі 51 182, 33 грн., а всього стягнути 52 126 (п'ятдесят дві тисячі сто двадцять шість) гривень 48 коп.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в частині платежу за один місяць в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Гранд Медіа»(, місцезнаходження м. Київ, вул. Миколи Закревського, 93-А, офіс 245) на користь держави судовий збір в розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) гривень 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.