У Х В А Л А

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Алан-Реєстр», ОСОБА_4 про визнання договору дарування цінних паперів (акцій) недійсним, витребування акцій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 17 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: визнав недійсним договір дарування цінних паперів (акцій) укладений 20 червня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4; витребував у ОСОБА_4 прості іменні акції в бездокументальній формі у кількості 4 тис. 117 шт., номінальною вартістю однієї акції 500 грн, загальною номінальною вартістю цінних паперів 2 млн 58 тис.500 грн, шляхом списання (переказу) з рахунку в цінних паперах, належного ОСОБА_4 і відкритого в депозитарній установі ТОВ «Алан-Реєстр» та зарахування зазначених простих іменних акцій у вказаній кількості на рахунок в цінних паперах, належний ОСОБА_6 і відкритий в депозитарній установі ТОВ «Алан-Реєстр»; зобов'язав ТОВ «Алан-Реєстр» здійснити списання (переказ) з рахунку в цінних паперах належного ОСОБА_4 та зарахувати прості іменні акції у вказаній кількості на рахунок в цінних паперах, належний ОСОБА_6; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва 5 липня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року скасував в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про витребування у ОСОБА_4 простих іменних акцій в бездокументальній формі у кількості 4 тис. 117 шт., шляхом списання (переказу) з рахунку та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про витребування акцій, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року в частині залишеній без змін рішенням апеляційного суду та рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2016 року залишила без змін.

У жовтні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини другої статті 7 Закону України «Про акціонерні товариства», статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року та постанови Вищого господарського суду України від 14 березня 2012 року, 8 жовтня 2014 року, 4 березня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками про визнання недійсним правочину з підстав того, що ОСОБА_6 як голова Наглядової ради та акціонер товариства уклав спірний договір дарування цінних паперів (акцій) всупереч рішенню Наглядової ради про заборону останньому здійснювати відчуження акцій іншим особам, зокрема, не акціонерам товариства баз надання документів, що підтверджують сплату коштів за придбані ним акції на користь емітента та без погодження Наглядової ради та акціонерів, при цьому не дотримався вимог статуту товариства, за змістом пункту 5.2.5 якого, акціонери, до яких відноситься й позивач мають переважне право на придбання акцій.

Надана для порівняння ухвала від 24 грудня 2015 року постановлена у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки рішенням суду визнано недійсним державний акт на спірну земельну ділянку; постанова від 14 березня 2012 року − у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, оскільки правочин підписаний неуповноваженою особою; постанова від 8 жовтня 2014 року − у справі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автозаправочної станції, блоку обслуговування і приміщення АЗС, оскільки зазначені договори укладені з порушенням вимог статті 9 Закону України «Про іпотеку» та частини другої статті 586 ЦК України, так як банк як іпотекодержатель не надав згоди на відчуження переданого йому в іпотеку майна.

Зазначені рішення суду касаційної інстанції постановлені у справах з іншими підставами, предметами позовів, змістом позовних вимог та встановленими судами фактичними обставинами, а також з іншим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявник.

Вищий господарський суд України у постанові від 4 березня 2015 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили у задоволенні позовних вимог про переведення прав і обов'язків покупця за договором дарування з підстав того, що відчуження відповідачами належних їм на праві власності простих іменних акцій товариства відбулося шляхом їх дарування, а статутом товариства не передбачене переважне право акціонерів на придбання акцій товариства при їх даруванні власниками.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Алан-Реєстр», ОСОБА_4 про визнання договору дарування цінних паперів (акцій) недійсним, витребування акцій та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко